# Já, Ovosan

Eva Pokorná a kolektiv

Eva Pokorná a kolektiv

JÁ, OVOSAN

aneb Naděje pro naše zdraví

Příběh českého preparátu

Ilustroval Karel Macas

© Ing. Eva Pokorná, CSc. 2014


Kniha, kterou držíte v rukou, není obyčejnou publikací. Nevznikala lehce a je připravena přiblížit jeden z velkých objevů, za nimiž stojí „český rozum a zlaté české ručičky“. Jak už to bývá, na začátku mnoha velkých objevů stojí náhoda, anebo moudrost našich předků, kterou je potřebné pochopit, a s pomocí často i netradičních metod, ale zejména urputné vytrvalosti, naplno rozvinout a využít. To se přesně stalo v případě Ovosanu a skupiny mimořádně zapálených odborníků.

Malá žlutá pilulka je v podstatě vyznáním a vítězstvím kolektivu lidí, kteří se mnoho let snaží přinést nemocným lidem pomoc a naději. Ta je pro mnoho pacientů a jejich rodiny právě tím nejdůležitějším, co v těžkých životních situacích potřebují. A pro ty zdravé je Ovosan připomínkou, že o to nejcennější, co máme, se musíme starat.

Poděkování patří nejen za odborné informace, ale i za názory pacientů, kteří Ovosan užívají, a lékařům, kteří ho ve své praxi už léta s úspěchem doporučují.

MUDr. Hana Zelenková, PhD.


Poděkování:

Velký dík za odbornou pomoc patří Ing. Václavu Němečkovi a Františku Kuklovi.


OBSAH

ÚVOD

ČÁST PRVNÍ OVOSAN

Moji nejstarší praprapředkové

Babiččiny recepty a lidová medicína

První konkrétní stopy vedou k panu Miloši Borovičkovi

Objevitel fosfolipidu PNAE RNDr. Jindřich Kára, DrSc.

Jak se mě a dr. Káry dotkla revoluce v roce 1989

Někteří současníci dr. Káry, kteří se o nápad pana Borovičky také zajímali

Autor výrobní technologie a mé současné podoby

Jak mě začali prodávat

Moje malé tajemství – aneb Moje účinná látka – aneb Z čeho se tedy vlastně skládám

Co jsou fosfolipidy a jaká je jejich funkce v těle

Jaké poznatky přinesla vědecká práce dr. Káry

Jak se zjišťuje, co umím – aneb Proč se provádějí studie a co se v nich studuje

Jak umím ničit nádorové buňky na laboratorních miskách

Jak jsem pomohl prasatům s těžkým zánětem plic

Jak dupali králíci, kteří užívali mou účinnou látku

Já, Ovosan – a bílé, černé, šedé, strakaté i nahaté myši

Jak mě užívaly maminky a jejich miminka – aneb dvougenerační test embryotoxicity

Rakovina – proč se jí všichni tolik bojí

Jak mohu pomoci já – Ovosan – při léčbě popsané v předchozí kapitole

Co pro sebe ještě navíc může udělat (nejen) onkologický pacient

Jaké jsou výsledky mého užívání onkologickými pacienty

Dávkování

Co si o mně myslí lékaři

Zelená linka Ovosan a nejčastější dotazy

ČÁST DRUHÁ KAZUISTIKY

MUDr. Peter Bednarčík, CSc.

MUDr. Josef Mališ

MUDr. Igor Havlín

MUDr. Hana Zelenková, Ph.D.

ČÁST TŘETÍ PŘÍSPĚVKY LÉKAŘŮ

MUDr. Vladimíra Jeřábková, onkolog, pediatr

MUDr. Hana Zelenková, PhD., primářka dermatovenerologického oddělení

MUDr. Igor Havlín, chirurg, prsní poradna

MUDr. Josef Mališ, onkolog, pediatr

MUDr. Peter Bednarčík, CSc.

LITERATURA


ÚVOD

Milí čtenáři,

dostává se vám do ruky kniha určená všem, kteří chtějí jednoduchým způsobem vylepšit své zdraví. Nezáleží na tom, jak jste staří a zda jste zdraví nebo nemocní. Nabyté informace se mohou hodit každému z vás.

Kniha je rozdělena na tři hlavní části. V první se vám netradičním způsobem představí preparát Ovosan. Ve druhé části najdete několik příběhů nemocných, kterým Ovosan pomohl. Třetí část obsahuje názory a zkušenosti lékařů, kteří ho podávají svým pacientům.


ČÁST PRVNÍ


OVOSAN

Jmenuji se Ovosan. Jsem jasně žlutá průhledná kapsle. Oficiálně jsem doplněk stravy, vyrobený z přírodních látek, získaných ze slepičích vajec.

V této knize vám budu vyprávět o mně, o mých předcích, o mém putování mezi vámi – lidmi zdravými i nemocnými, i o tom, jak bych mohl být užitečný právě vám. I ti, kteří mě už znají, se určitě dozví něco nového. Tak tedy začínáme!


Moji nejstarší praprapředkové

Kdysi dávno, před několika tisíci lety, začali lidé chovat u svých obydlí slepice. Poznali, že slepičí vejce jsou nejen chutná, ale také zdravá. Kdo si jich mohl dovolit více, žil lépe. Lidé věděli, že mají-li v hejnu kohouta, snášejí jejich slepice vejce oplozená a je tedy možné z nich nechat vylíhnout kuřata. A z čeho zárodek získává výživu? Přece ze žloutku, který je bohatý na živiny a zajišťuje správný růst. Když je žloutek tolik výživný pro kuře, proč by nebyl i pro člověka? Proto už tehdy lidé poznali, že když je někdo oslabený nemocí, pomohou mu vejce postavit se


na nohy a zesílit.


Babiččiny recepty a lidová medicína

Od časů praprapředků uplynulo mnoho let. Na tom, že je zdravé jíst vejce a zejména žloutky, se nic nezměnilo. Až na obavy ze zvýšení cholesterolu, jež by mohla vejce způsobit. Totiž, v sedmdesátých letech 20. století byl v lidech vyvolán pocit, že vejce, jako zdroj nasycených mastných kyselin, ničí zdraví. Další studie pak ukázaly, že tomu tak není. Lidé měli vejce stále rádi a slepic pobíhalo po vesnicích hodně. A také kohoutů. Proto lidé často jedli a jedí vejce oplozená.

V rámci lidového léčitelství měla vajíčka značný význam v léčbě celé řady onemocnění. V lidové medicíně se rovněž tradovalo, že mírně zkažená oplozená slepičí vejce mohou pomáhat pacientům s nádorem, tedy onkologickým pacientům. Jeden z lékařů, kteří se o mě zajímali a zajímají dodnes, má dokonce vlastní zkušenost. Umírala mu maminka na rakovinu. Kdosi mu poradil, ať se obrátí na jednoho faráře na Moravě. Tam dostal radu, aby mamince denně dával dvě nasezená oplozená vejce. On tak učinil a maminka se zlepšovala. Proti odhadu lékařů se jí tím prodloužil život asi o rok. Těžko říci, jestli jí pomohla vejce, ale každopádně se jí po nich zlepšila chuť k jídlu, přibrala a cítila se méně unavená.

V mém dalším vyprávění se budeme pohybovat v polovině 20. století.


První konkrétní stopy vedou k panu


Miloši Borovičkovi

O panu Miloši Borovičkovi, který je zřejmě mým objevitelem, jsem toho slyšel vyprávět hodně. Nezůstaly však po něm žádné zápisy ani písemné zprávy. Problém je, že každý z dosud žijících pamětníků (a není jich mnoho) o něm vyprávěl něco jiného. V každém případě musel být pan Borovička podivín a tajnůstkář. Na jednom se všichni vypravěči shodují, že to byl velký statný muž se středním vzděláním, který často střídal pracovní místa.

Další části výpovědí se rozcházejí do několika příběhů, z nichž nejrozšířenější jsou tyto dva:

1. V první variantě se údajně pan Borovička seznámil s vězeňským dozorcem, řekněme panem Z. Spřátelili se, což pro ně oba v budoucnu bylo důležité.

Ještě mladý pan Borovička začal pracovat jako asistent v tehdejší Spofě, v Léčivech v Praze–Modřanech. Zde zůstal několik let a pak přešel do Výzkumného ústavu pro farmacii a biochemii, opět jako asistent. Tam ale dlouho nepobyl a byl povolán na žádost ředitele Mikrobiologického ústavu Československé akademie věd právě do MBÚ. A hádejte, kdo byl tím ředitelem a kdo si svého kamaráda vyžádal ke spolupráci? Ano správně, byl to onen bývalý dozorce pan Z., teď už ovšem pan RNDr. Z., DrSc. Pan Borovička tedy nastoupil po roce 1968 do MBÚ ČSAV. Mohl tam bádat a pracovat bez jakéhokoli omezení, protože měl nad sebou ochrannou ruku ředitele dr. Z.

Neví se přesně kdy, ale zřejmě někdy během putování vědeckými ústavy začal pan Borovička přemýšlet, jak je to vlastně s těmi oplozenými vejci. Nikomu neřekl, jestli to byl původně jeho nápad, choval se vždy velmi tajemně, ale začal jej rychle realizovat. Vyrobil v laboratoři „na koleni“ jakýsi prášek, o kterém se ví pouze to, že vznikl z oplozených slepičích vajec. Začal tento prášek testovat a zkoušet, k čemu by mohl být užitečný.

Dospěl až k onkologickým pacientům. Tito lidé údajně stáli velké fronty na jeho preparát a dostávali přesné dávkování, které nikdo kromě pana Borovičky neznal. Na závěr jeho léčebné kúry se pacient několik dní potýkal s vysokými horečkami přes 40 °C a poté se mu ÚDAJNĚ udělalo mnohem lépe, i onemocnění ustupovalo. Ale to jsou všechno jen dohady. Pánové z vyšších komunistických pozic chtěli po panu Borovičkovi návod a přesné složení jeho prášku. On ale odmítl svůj recept vydat, leda by mu zaplatili čtyři miliony korun. A do takové sumy se nikomu nechtělo, zvláště když výsledek byl nejistý.

O přesném složení svého prášku tedy pan Borovička nikdy nikomu nic neřekl. Po jeho smrti, která byla náhlá


a nečekaná (zemřel na Bulovce na prudký zánět žlučníku), se po něm dochovalo pouze určité množství prášku, o němž se vědělo, že je vyrobený z oplozených slepičích vajec. Návod na přípravu ani složení prášku však nikdo neznal.

2. Druhá varianta vyprávění o panu Borovičkovi je odlišná


a pochází od jeho pokračovatele RNDr. Jindřicha Káry, DrSc. Podle ní byl pan Miloš Borovička zasloužilý partyzán, který nastoupil na začátku sedmdesátých let minulého století do MBÚ, kde pracoval na vývoji preparátu získaného z oplozených slepičích vajec. Nápad využívat právě tyto látky čerpal z tradiční lidové medicíny. Coby partyzán musel často vybrat nějaký ten kurník, aby netrpěl hlady a při té příležitosti si ověřil poznatek, že nejzdravější jsou právě nasezená oplozená vejce.

Po návratu do Prahy začal pan Borovička s touto myšlenkou pracovat, až se dostal k prášku z oplozených slepičích vajec. Dále už se tato varianta shoduje s předchozí. Snad jen důvod, proč si mohl dovolit provádět ne zcela legální pokusy na lidech přímo na půdě Akademie věd, je v této verzi vysvětlován jinak než v té předchozí. Totiž tak, že mu experimentování bylo tolerováno vzhledem k jeho partyzánským zásluhám.

Jiný z pamětníků pana Borovičky vyprávěl, že ho osobně docela dobře znal. Byl prý inteligentní, měl smysl pro humor a byl dobrý společník.

Z vyprávění pamětníků se tedy zdá pravděpodobné, že prvním objevitelem a realizátorem nápadu využít pro léčení oplozená slepičí vejce byl pan Miloš Borovička. I když z jejich vyprávění vyplynula i další možnost, totiž že panu Borovičkovi o nápadu někdo řekl, nebyl tedy jeho. Ale kdo to byl, to nikdo nedokázal přesně říci.

Každopádně má pan Miloš Borovička nepochybnou a velkou zásluhu na tom, že se myšlenka získat účinné látky z oplozených slepičích vajec začala rychle rozvíjet a neupadla v zapomnění. Svoji práci vždy tajil, takže ani jeho kolegové neměli tušení, co přesně dělá. Proto jeho pokračovatelé mohli pouze využít myšlenku vyrobit preparát z oplozených žloutků. Na vše ostatní museli přijít znovu a sami.


Objevitel fosfolipidu PNAE RNDr. Jindřich Kára, DrSc.

Výzkumy a práce pana Miloše Borovičky nezůstaly bez povšimnutí. Celé jeho snažení bylo zahaleno tajemstvím a dlouhé fronty na jeho preparát naznačovaly, že se jedná o velmi zajímavý nápad. Proto se také objevilo několik badatelů, kteří se nápadem s oplozenými vejci začali zabývat. A jeden z nich, pro mou budoucnost nejvýznamnější, byl RNDr. Jindřich Kára, DrSc.

Zůstaly po něm písemné materiály, odborné články a dodnes žije hodně jeho spolupracovníků a lidí, kteří ho znali. Většina těch, kteří s ním měli co do činění, o něm tvrdí, že s ním nebylo lehké vyjít. Byl vedoucím oddělení Ústavu molekulární genetiky Československé akademie věd, dovedl lidi řádně úkolovat a vytěžit z jejich dovedností maximum pro svůj vlastní prospěch. Příliš neuznával ženy, přestože i v jeho oddělení jich několik pracovalo. Prostě jako člověk neměl dobrou pověst.

Ale ať byl dr. Kára jako člověk jakýkoli, jako odborník, biochemik, byl vynikající. Myslí si to i někteří jeho kolegové, vědečtí pracovníci. Jeho práce byla zajímavá, i když názory na ni jsou rozporuplné.

V mládí pracoval nejdříve v Ústavu organické chemie a biochemie Československé akademie věd v Praze 6-Dejvicích. Ve stejné budově na Flemingově náměstí tehdy sídlil i Ústav molekulární genetiky ČSAV (ÚMG), do kterého dr. Kára později přešel. Tento ústav měl ale tehdy i svou druhou část v akademickém areálu v Praze 4 ve Vídeňské ulici. A tam dr. Kára přešel z dejvického pracoviště. Laboratoř měl v ÚMG na stejné chodbě s panem Milošem Borovičkou, přestože ten pracoval v MBÚ. Dr. Kára se seznámil s nápadem pana Borovičky, který ho velmi zaujal. Ti dva ale navzájem nespolupracovali a moc dobře spolu nevycházeli.

Práci dr. Káry a jeho výsledkům bude později věnována samostatná kapitola.

Každopádně bylo nesporným příspěvkem dr. Káry v celé mé historii převedení práce na vědeckou úroveň. Dr. Kára se také stal objevitelem nového přírodního fosfolipidu PNAE.

O tom ale také dále.


Jak se mě a dr. Káry dotkla revoluce


v roce 1989

Dalo se asi čekat, že dr. Kára, aktivní a přesvědčený komunista, ze sametové revoluce příliš těžit nebude. Celé jeho oddělení na Akademii věd bylo zrušeno a rozpuštěno. Ale nevzdával se. Rozdělili se tehdy s kolegy z laboratoře na dvě skupiny. Dr. Kára s RNDr. Vlastimilem Lieblem, CSc. v jedné skupině a ostatní vědečtí pracovníci z oddělení ve skupině druhé.

Dr. Kára byl přesvědčený, že by jeho objev mohl nalézt uplatnění v léčbě rakoviny a že teď nastal ten správný čas tuto myšlenku zrealizovat. Doba na to byla obzvláště příznivá. Dalo se vlastně dělat téměř cokoli. A tak dr. Kára s kolegou dr. Lieblem začali po republice hledat šikovné chemiky, kteří mě budou schopni vyrábět ve velkém a současně uvést na trh.

Cíl to byl jasný, ale jeho uskutečnění nebylo jednoduché.


Dr. Kára s dr. Lieblem objížděli měnící se Českou republiku a našli v severních Čechách v roce 1994 tehdy malou a neznámou firmu AREKO. Slovo dalo slovo a podařilo se jim majitele této společnosti získat pro věc. Ti se rozhodli, že se jim pokusí pomoci, protože dosavadní výsledky je zaujaly. Dr. Kára s dr. Lieblem pak začali spolupracovat se společností AREKO, která se původně zabývala ochranou životního prostředí a vývojem technologií na likvidaci nebezpečných odpadů.

Pro AREKO pracoval zajímavý člověk, doc. Ing. Alois Nováček, DrSc., který byl zkušený a velice schopný vědec. V té době už měl na svém kontě několik desítek patentů v oblasti farmacie a ihned po seznámení s dr. Károu se začal o jeho nápad zajímat. AREKO ho požádalo o pomoc s vývojem nové technologie výroby. Krátkou dobu na tomto vývoji pracovali společně s dr. Károu a dr. Lieblem. Ale dr. Kára i dr. Liebl byli už oba velmi staří pánové a po několika dalších letech se pomalu začali stahovat „ze scény“, na kterou teď za ně vstoupil jako jejich přímý pokračovatel docent Alois Nováček. Dr. Kára pak ve svých 83 letech v roce 2004 zemřel a dr. Liebl zemřel rok po něm. V posledních letech jejich života už ze zdravotních důvodů do dění okolo mě příliš nezasahovali.


Někteří současníci dr. Káry, kteří se o nápad pana Borovičky také zajímali

Za zmínku stojí hlavně kolegové dr. Káry a dr. Liebla z bývalé laboratoře. Když odešli z laboratoře dr. Káry, přidali se


k nim ještě další dva lékaři. Také o nich se musím zmínit, protože rovněž posunuli mou věc o kousek dál.

Důvod, proč se o mě i nadále zajímali bývalí kolegové z laboratoře dr. Káry, je jasný – už toho o mně hodně věděli


a chtěli na svou práci navázat a pokračovat v ní. Dva lékaři, kteří se k nim přidali, se také nepřipojili náhodou. Jeden z nich byl vědecký pracovník a znal mě už dlouho. Znal dokonce i pana Borovičku, byl s ním v dobrých vztazích a nebýt předčasné smrti pana Borovičky, možná by spolu i začali spolupracovat. Druhý z lékařů byl klinický onkolog. Oba se náhodou setkali v roce 1985 na srazu bývalých spolužáků z Lékařské fakulty UK. Tam si povídali i o své práci. Kamarád, klinický onkolog, vyprávěl vědeckému pracovníkovi o svém mladém pacientovi, závodníkovi Trabant Rallye, kterému při operaci našel neoperabilní zhoubný nádor. O tohoto mladého pacienta měl strach a jeho vyhlídky hodnotil jako beznadějné. Vědecký pracovník kamarádovi, klinickému lékaři, poradil, aby se obrátil na pana Borovičku a zkusil


pro svého pacienta získat jeho preparát. Klinický lékař kontaktoval pana Borovičku, pacient užíval podle jeho návodu přesné dávky a k velkému překvapení klinického onkologa přežil a těšil se pevnému zdraví.

To byl důvod, proč se klinický lékař po rozpuštění laboratoře dr. Káry spolu se svým kamarádem – vědeckým pracovníkem přidali ke zbylým členům týmu dr. Káry. Jejich výrobní postup se od postupu použitého skupinou dr. Káry zásadně lišil. Dr. Kára vyráběl kapalnou formu – injekce. Druhá skupina vyráběla prášek. Probíhaly některé testy, ale dnes se zpětně výsledky špatně hledají, protože nebyly publikovány.

Po zhruba třech letech se tato druhá skupina rozpadla, protože jeden z jejích členů zemřel, druhý odešel do důchodu a ostatní už sami nechtěli pokračovat.


Autor výrobní technologie a mé současné podoby

Jak už bylo zmíněno v předchozí kapitole, stal se doc. Ing. Alois Nováček, DrSc. prakticky pokračovatelem v bádání dr. Káry a jeho skupiny. Docent Nováček dostal za úkol vyvinout technologii mé budoucí výroby.

Prostudoval tedy dostupnou literaturu včetně publikací dr. Káry, seznámil se s jeho preparátem, vedl s ním dlouhé hovory a přemýšlel, jak to celé vylepšit. Po několika měsících bádání přišel na úplně novou a zcela odlišnou technologii výroby, než popisoval dr. Kára. Základem mu byla celá směs fosfolipidů z vaječného žloutku (na rozdíl od dr. Káry, který pracoval vždy jen s jedním izolovaným fosfolipidem PNAE – viz str. 23). Doc. Nováček celý postup ještě doplnil o několik dalších kroků, kterými dosáhl biologické aktivity a s ní i mnohem vyšší účinnosti, než pozoroval dr. Kára. Zbývalo vymyslet nejvhodnější formu pro výrobu a prodej. Později se jí staly kapsle.

Tak se doc. Ing. Alois Nováček, DrSc. stal mým duchovním otcem, bez něhož bych v současné podobě neexistoval. Jeho skvělý nápad pozměnit mou výrobu tak, abych se stal mnohem účinnější než v podobě, kterou mi dal dr. Kára, se ukázal být velmi šťastný.

Doc. Ing. Alois Nováček, DrSc. byl už v té době (tedy kolem roku 1996) autorem více než 100 patentů a 50 vědeckých publikací, všechny v oblasti farmacie. Spolupracoval s řadou výzkumných farmaceutických pracovišť, vysokých škol, vědeckých ústavů ČSAV a později s Akademií věd České republiky a s vědeckými farmaceutickými pracovišti v zahraničí. Byl špičkovým odborníkem, což bylo moje štěstí, protože by mě nikdo jiný tak elegantně nevymyslel. Jinými slovy: pan Borovička a dr. Kára mu dali dobrý nápad a on ho efektivně využil, dotvořil a uvedl do života.

Až do své smrti byl vedoucím výzkumu společnosti AREKO. V letech 2000–2004 se mu podařilo sestavit receptury dalších směsí. Jednalo se vždy o směsi na bázi fosfolipidů. Konkrétně je to např. Arecitin, který je lecitinovou směsí s přídavkem jablečné vlákniny a biogenních prvků (vápník, hořčík, zinek). Arecitinová směs je výjimečná tím, že všechny látky v ní obsažené se navzájem podporují v účinnosti. Díky jablečné vláknině je zde lecitin lépe stravitelný, než když se podává samostatně. Odpadají tedy problémy s „těžkým žaludkem“. Vláknina zde také pracuje proti často úporným zácpám, což je neocenitelné u mnoha žen. Biogenní prvky podporují funkci lecitinu, který se tak stává při stejné koncentraci několikanásobně účinnějším. Dalším patentem doc. Nováčka je složení preparátu Transovosan, který lze rovněž už několik let koupit v lékárnách. Tento gel je transdermální formou mě – Ovosanu. Co to znamená transdermální? Znamená to, že se Transovosan užívá zevně – natírá se na problematická místa. Dalšími preparáty, které ještě doc. Nováček navrhl, byly regenerační emulgely pro sportovce Fitmaster Cold a Fitmaster Hot.

Doc. Alois Nováček zemřel 22. 3. 2009 v necelých 86 letech.


Jak mě začali prodávat

Nápadů, v jaké podobě mě začít vyrábět, bylo více. Vylučovací metodou v AREKU dospěli k tomu, že vhodnou formou jsou kapsle. První balení se začala prodávat na přelomu let 1999 a 2000. Prvním onkologickým pacientům mě tehdy podával MUDr. Peter Bednarčík, CSc., můj veliký průkopník a podporovatel.

V této době se logicky našla i řada odpůrců z řad lékařů. Není divu, nic se o mně v té době zatím nevědělo. Jediné, co je mohlo přesvědčit, byla vlastní zkušenost, ale ani tu ještě nemohli mít.

Přestože lékaři ke mně od počátku moc velkou důvěru neměli, u onkologických pacientů jsem si postupem času vydobyl oblibu. Během let mě užívalo stále více lidí, kteří měli zpočátku informace jen z ústního podání a ze zkušeností známých. Později přibyla i reklama, která se stále rozrůstala. V souvislosti s nově zavedenou legislativou EU jsou ale možnosti reklamy a informování lidí o doplňcích stravy velmi přísně omezené, proto se opět dostáváme na začátek, kdy nejčastějším zdrojem informací jsou známí a přátelé. I tak si mě v České republice ročně koupí asi 10 000 lidí.


Moje malé tajemství – aneb Moje účinná látka


– aneb Z čeho se tedy vlastně skládám

Jak bylo uvedeno v minulých kapitolách, základem pro mou výrobu jsou slepičí vaječné žloutky. Z těch se určitým výrobním postupem získá unikátní směs standardního složení. Tuto směs nazýváme BAF® – neboli směs biologicky aktivních fosfolipidů. Směs obsahuje několik méně i více známých fosfolipidů zastoupených v definovaném poměru. Přesné složení je moje malé tajemství. Jedná se pouze o látky, jež tělo nezbytně potřebuje pro řadu funkcí. Jedním z fosfolipidů, který obsahuji, je éter-fosfolipid PNAE (plasmanyl-(N-acyl)ethanolamin), jenž objevil


a se kterým pracoval dr. Kára.

Na obrázku vidíte chemický vzorec PNAE:

1−O−alkyl−2−acyl−sn−glycero−3−fosfo−(N−acyl)ethanolamin nebo plasmanyl−(N−acyl)ethanolamin, PNAE; R − oktadecyl; R´ − oleyl; R´´ − palmitoyl

Jedna želatinová kapsle obsahuje 150 mg směsi BAF® rozpuštěné v 350 mg slunečnicového oleje. Občas můžete směs BAF® vidět v kapsli jako světlou usazeninu. Jak tato usazenina vzniká? Vaječné fosfolipidy a slunečnicový olej totiž mají rozdílnou hustotu, kvůli které dochází k jejich postupnému oddělování. Tyto procesy jsou zcela přirozené, proto vytvořená usazenina není na závadu a nemá vliv na zdravotní nezávadnost ani na mou účinnost.

Možná, že někteří čtenáři nevědí přesně, co jsou to fosfolipidy a jakou mají v těle funkci. Pro ně je určena další kapitola.


Co jsou fosfolipidy a jaká je jejich funkce v těle

Všichni určitě znáte tuky neboli lipidy. Právě jednou skupinou tuků (lipidů) jsou fosfolipidy, které jsou charakteristické tím, že obsahují fosfor.

Fosfolipidy se dále dělí do několika skupin. Pro nás nejzajímavější jsou glycerylfosfolipidy, které jako základ obsahují glycerin. Jsou nejvýznamnější složkou buněčných membrán (obalů buňky). Právě díky uspořádání fosfolipidů má buněčná membrána své charakteristické a pro fungování buňky velmi důležité vlastnosti.

Takový fosfolipid má totiž dva rozdílné konce – proto se také říká, že je bipolární. Jeden konec je hydrofilní neboli smáčivý, druhý je hydrofobní neboli nesmáčivý. Fosfolipidy jsou v buněčné membráně srovnané vedle sebe stejnými konci dovnitř buňky a stejnými ven. Tak vzniká zvláštní dvojvrstva, která tvoří membránu a dává jí typickou vlastnost – membrána je polopropustná. Pasivně přes ni projdou jen malé nepolární částice. Větší části procházejí do buňky kanálky, tzv. sodíko-draslíkovou pumpou, což se neobejde bez dodání energie, a proto se tento děj nazývá aktivní přenos.

Někdy se může stát, že dojde k porušení fosfolipidové dvojvrstvy vlivem nemoci, toxických látek atd. Tím je poškozený celý mechanizmus přijímání látek buňkou a tím i fungování celé buňky. A právě v tomto případě mohu pomoci já. Poté, co mě osoba s takto poškozenými buněčnými membránami nějaký čas užívá, použijí tyto poškozené buňky moje součásti a zabudují je do poškozených membrán. Tím dojde k rychlé opravě buněčných membrán a obnovení správné funkce buňky. Poškození buněčných membrán provází řadu známých onemocnění – např. infarkt, mozkové příhody, onkologická onemocnění, některá kožní onemocnění, onemocnění imunitního systému a mnoho dalších. Proto je spektrum nemocí, kde mohu být užitečný, široké. Díky tomu se také poslední dobou stává studium fosfolipidů velmi moderním a stále se rozšiřujícím odvětvím lékařského výzkumu.

Rád bych teď vyjmenoval, kde všude mohou fosfolipidy pomoci, protože to úzce souvisí s možnostmi mého použití. Tyto informace můžete najít v odborné literatuře, jejíž seznam je na konci knihy.

Tak tedy FOSFOLIPIDY:

1. Mají pozitivní vliv na stavbu a funkci jaterních buněk. Zasahují do metabolizmu jaterní buňky, zvyšují regenerační činnost jater, hrají roli v transportu tuků. Fosfolipidy podané při jaterních obtížích se přednostně zabudují do buněčné stěny jaterní buňky.

2. Podílejí se na vstřebávání tuků. Tuky totiž nejsou, jak známo, ve vodě rozpustné. Proto se musí v organizmu rozpadnout do tukových kapének, aby mohly být stráveny. Právě na tomto rozpadu tuků do kapének se podílejí fosfolipidy. Tím usnadňují trávení tuků.

3. Některé fosfolipidy významně tlumí zánětlivé reakce.

4. Tlumí nepříjemné projevy artritidy a pleuritidy.

5. Pomáhají při kachexii (patologické hubnutí až vychrtnutí). Zvyšují chuť k jídlu a tím brzdí úbytek váhy, zlepšují kvalitu života, snižují únavu a zlepšují fyzickou kondici.

6. Snižují bolesti, křeče, napětí v prsou, zmenšují otoky a mají příznivý efekt na psychiku žen s menstruačními problémy.

7. Chrání stěny trávicí soustavy (hlavně žaludku) před nepříznivými vedlejšími účinky léků užívaných pro tlumení bolesti (analgetik). Zvyšují totiž produkci hlenu, který přirozeně chrání stěny trávicí soustavy. Rovněž chrání stěnu žaludku před tvorbou žaludečních vředů.

8. Mají pozitivní vliv při zánětlivých onemocněních stěny střev.

9. Fosfolipidy užívané společně s léky s protizánětlivými účinky zvyšují jejich účinnost – tzv. synergický efekt.

10. Některé fosfolipidy pomáhají různými mechanizmy v léčbě onkologických pacientů.

11. Snižují riziko onemocnění srdce a cév.

12. Pomáhají pacientům s cukrovkou (diabetem).

13. Chrání před infarktem, snižují hladinu cholesterolu.

14. Pozitivně ovlivňují krevní obraz.

15. Zlepšují paměť, schopnost učit se, zapomínání, koncentraci a tím významně pomáhají brzdit proces stárnutí.

16. Pozitivně působí proti poškození zdraví alkoholem


u notorických alkoholiků.

17. Jsou důležité pro správnou funkci mozku a nervových buněk. Chrání po mozkové mrtvici.

18. Ovlivňují imunitní systém, zvyšují obranyschopnost organizmu.

19. Uplatňují se při léčbě cirhózy jater a při jiných poškozeních jater než alkoholem – např. po různých otravách nebo virových infekcích (žloutenka apod.).

Zvláštní místo mezi fosfolipidy má lecitin. Sám lecitin je tvořen směsí fosfolipidů. Nachází se ve svalech, srdci, mozku, plicích, játrech a krevním řečišti. Rovněž lecitin má mnoho důležitých funkcí.

LECITIN:

1. Díky své emulgační schopnosti má vliv na zmenšování tukových částic v krevním oběhu a tím udržuje krev čistou


a zabraňuje ateroskleróze.

2. Obsahuje základní mastné kyseliny, které snižují hladinu cholesterolu v krvi.

3. Pomáhá při transportu tuků v těle a při rozpouštění nezdravých tukových a cholesterolových usazenin.

4. Je dobrou „potravou“ pro mozek. Jeho hlavní složkou je totiž cholin. Cholin se v těle přeměňuje na acetylcholin, což je látka, která přenáší nervové vzruchy. Při nedostatku acetylcholinu dochází k nenávratnému poškození některých nervových spojů.

5. Tvoří více než polovinu tuků v játrech. Působí preventivně proti cirhóze a nádorům jater.

6. A další – pro někoho velmi zajímavá vlastnost. Lecitin urychluje přeměnu tuků v energii a usazený tuk postupně mizí. Tak dotyčný hubne.

Jak vidíte, fosfolipidy jsou pro organizmus a jeho správné fungování v mnoha oblastech nezbytné. A tak může být pole mé působnosti opravdu velmi široké. Zatím nebyly vyzkoušeny mé účinky ve všech výše uvedených oblastech. Na to bude velká skupina odborníků potřebovat nejméně dalších deset let.


Jaké poznatky přinesla vědecká práce dr. Káry

Dr. Kára pracoval v laboratoři, která se zabývala onkologickým výzkumem. Zpočátku se svými kolegy vylepšovali technologii přípravy éter–fosfolipidu PNAE ze směsi vaječných fosfolipidů z oplozeného slepičího žloutku. Dr. Kára byl přesvědčený, že právě tento jediný éter–fosfolipid PNAE je hlavní účinnou látkou v mé směsi. Proto se ho snažil získat čistý, což nebylo úplně jednoduché.

Poté, kdy se jeho týmu podařilo získat zřejmě téměř čistý PNAE, začali studovat jeho účinnost a jeho vlastnosti. Většinu prací prováděli na buňkách, jak nádorových, tak zdravých. Také se pokoušeli podávat éter–fosfolipid PNAE laboratorním myším a potkanům, to ale spíše výjimečně. Výsledky tohoto bádání byly publikovány ve vědeckých časopisech v letech 1986 až 1994. Plné znění citací těchto prací najdete na konci knihy. V souhrnu se jednalo o hledání odpovědí na tyto otázky:

1. Ovlivňuje PNAE nějakým způsobem proteinkinázu C?

Proč právě tato otázka? Proteinkináza C je důležitý a velmi potřebný enzym. Nachází se především v buněčném jádře, v buněčné membráně a v cytoplazmě. Zde přispívá k důležitým biologickým změnám, proliferaci (množení), diferenciaci (rozdělení do různých typů) a regulaci buněčného růstu. Zvýšená hladina proteinkinázy C byla zjištěna v nádorových buňkách, které se nepodařilo zničit chemoterapií. Nadměrná aktivita proteinkinázy C je tedy pro organizmus nebezpečná, zvláště v souvislosti s onkologickým onemocněním, a je žádoucí tuto aktivitu brzdit


a snižovat. Je známo, že právě éter–fosfolipidy, mezi které patří PNAE, inhibují (brzdí) enzymatický systém proteinkinázy C. Právě inhibice enzymové aktivity proteinkinázy C je patrně důležitým bodem v mechanizmu protinádorového účinku éter–fosfolipidů. Také éter–fosfolipid PNAE, jenž je součástí účinné směsi v Ovosanu, inhibuje enzymatickou aktivitu proteinkinázy C.

2. Může PNAE ovlivnit proces metastázování?

Všichni víme, že metastázování (vznik odlehlých nádorů) má fatální význam pro osud pacientů nemocných rakovinou. Proto je jedním z hlavních cílů vědeckých pracovišť najít způsob, jak zabránit metastázám primárního nádoru.

Dr. Kára zjistil, že éter–fosfolipid PNAE je schopen inhibovat proteinkinázu C, a zjednodušeně lze říci, že tímto mechanizmem preventivně chrání organizmus před metastázováním.

3. Má PNAE vliv na buněčnou smrt – apoptózu?

Apoptóza je řízená smrt buňky, způsobená „naprogramovanou sebevraždou“. Vyvolá ji její vlastní genetický program nebo vnější podnět. Organizmus se tak zbavuje buněk opotřebovaných či z nějakých důvodů nefunkčních (buňky infikované viry, nádorové buňky atd.). Uplatňuje se také při modelování těla během zárodečného vývoje savců.

Apoptóza je důsledkem přirozeného stárnutí buněk v organizmu. Apoptóza je forma buněčné smrti, charakterizovaná morfologickými a biochemickými změnami. Proces přirozeného stárnutí buněk vedoucí k apoptóze je však zcela změněn v nádorových buňkách. Nádorové buňky mají regulovaný proces stárnutí potlačený, buňka tedy nestárne a nedochází k apoptóze. Tím se nádorová buňka může stále dělit, nikdy nezestárne a je zpravidla nesmrtelná.

Éter–fosfolipidy mají zajímavou a důležitou vlastnost – umí navozovat a spouštět apoptózu nádorových buněk a tím způsobit, že nádorová buňka zahyne.

I námi sledovaný éter–fosfolipid PNAE to dokáže, jak popsal


dr. Kára ve svých pracích. Zjistil, že PNAE rozrušuje membrány nádorových buněk, čímž je poškozuje a posléze ničí. U zdravých buněk se nic podobného neděje. Éter–fosfolipid PNAE je nechává nepoškozené a dokonce naopak – přispívá k regeneraci poškozených buněk.

Asi se zeptáte, jak je to možné? Jak to, že PNAE nádorové buňky zabíjí a zdravé opravuje? Na tuto otázku odpovídá dr. Kára takto: Zdravá buňka má v pořádku (tj. přítomen v dostatečném množství) enzym alkylglycerol monooxygenázu, který dokáže štěpit velkou molekulu éter–fosfolipidu PNAE. Tak vzniknou menší štěpy, které buňka použije jako stavební materiál na poškozených místech membrán. Např. zdravá jaterní buňka, která má poškozenou membránu působením cytostatik, využije štěpy PNAE, zabuduje je na svá poškozená místa a urychlí tak svou přirozenou obnovu.

Nádorová buňka ale naštěstí enzym alkylglycerol monooxygenázu buď nemá, nebo ho má málo, nebo ho nemá funkční. Nedokáže štěpit velké molekuly PNAE. Nezbývá jí, než tyto molekuly ukládat. Pokud jich však nahromadí více, začne ji to poškozovat a vede to k totální destrukci buňky.

Tímto selektivním (výběrovým) efektem je PNAE zcela unikátní a jeví se jako velmi nadějný pro léčbu onkologických pacientů.

4. Jaký je vliv vápenatých iontů?

Na základě provedených pokusů dospěl dr. Kára ještě k dalšímu závěru. Zjistil, že protinádorovou aktivitu PNAE významně zvyšuje přítomnost vápenatých iontů (Ca2+). Jak k tomu dochází? V těle normálních zdravých savčích buněk se molární koncentrace iontů Ca2+ udržuje na úrovni 10-6 až 10-7 mol/l a je udržována neporušenou buněčnou membránou, která řídí rychlost průchodu vápenatých iontů oběma směry: dovnitř i ven z buňky. Jestliže však do nádorové buňky pronikne vlivem PNAE nadbytek Ca2+, působí pak zvýšená koncentrace v buňce toxicky, což v závěru vede k jejímu zániku.

Pokud tedy výše popsané výsledky dr. Káry shrneme velmi stručně, můžeme říci, že:

- PNAE inhibuje proteinkinázu C,

- PNAE selektivně ničí nádorové buňky, zatímco zdravé regeneruje a chrání,

- PNAE chrání organizmus před metastázami,

- PNAE spolu s Ca2+ ionty působí protinádorově a brání vzniku metastáz, Ca2+ zvyšují účinnost PNAE.

Všechno toto zní velmi hezky a přináší velkou naději onkologickým pacientům. Je ale třeba zdůraznit, že se jedná o 20 až 30 let staré experimenty, které zatím nebyly v dostatečném rozsahu seriózně ověřeny a vzniklá tvrzení musíme tedy označit za hypotézy dr. Káry. Na jejich ověření a rozšíření se pracuje, ale


na výsledky si ještě budeme muset počkat.

Ještě před smrtí stačil dr. Kára všechny svoje myšlenky a výsledky shrnout a sepsat do sborníku, který nese název „Ether–fosfolipid PNAE proti nádorovým buňkám – prevence a terapie metastáz“. Tento sborník je na vyžádání dostupný


ve společnosti AREKO.


Jak se zjišťuje, co umím – aneb Proč se provádějí studie a co se v nich studuje

Výzkum pomáhá zjistit, jak a kde mohu být užitečný. Jedině tehdy, až vědci a lékaři z Akademie věd a některých nemocnic potvrdí mé možnosti, výsledky shrnou a budou publikovat v odborných časopisech, bude možné přesvědčit všechny skeptiky a především lékaře o vhodnosti užívání. V následujících kapitolách jsou ukázky některých studijních prací, které už proběhly. Na několika dalších místech výzkum právě probíhá a mnoho dalších studií je v plánu. Věřím, že získané výsledky dříve či později pomohou změnit skeptický pohled některých lékařů.

Studie neprobíhají jen tak, že mě nemocní lidé užívají a sleduje se, zda nějak ovlivním průběh jejich léčby. Studiím předchází testování na buňkách rostoucích na laboratorních miskách,


tzv. in vitro studie. Výsledky se pak potvrzují na laboratorních zvířatech, např. myších, potkanech, kuřatech apod.

Těmto studiím na organizmech se říká studie in vivo. Výzkum se provádí převážně na buněčných modelech a dále omezeně na zvířecích modelech. Mě zatím ve světě nikdo moc nezná. A to je škoda! Některé moje vlastnosti jsou opravdu zajímavé.


Jak umím ničit nádorové buňky na laboratorních miskách

Už pan Borovička a potom i dr. Kára přišli na to, že mohu pomáhat v průběhu nádorového onemocnění, kterému se říká rakovina. Název vznikl podle rozprostřených račích (v původní představě krabích, v řečtině karcinos, krab) klepet, které nádory připomínají. Lidé s touto nemocí stále bojují. Pokud ji lze vyléčit, pak jen tehdy, je-li zjištěna včas. Značné úsilí a mnoho peněz se ve světě vynakládá na zvýšení účinnosti léčby nemocných touto chorobou. Použití vaječných fosfolipidů v léčbě rakoviny je jednou z možností. O rakovině jako takové bude v tomto povídání samostatná kapitola, takže zde se raději vrátíme k původnímu tématu. Odbočili jsme totiž od buněk a studií in vitro.

Víte, co je to buňka? Buňka je malinká živá jednotka, která sama o sobě funguje podobně jako celé tělo. Dýchá, přijímá živiny, vodu, vylučuje, rozmnožuje se a umírá. Množství těchto buněk pohromadě pak tvoří orgány a z nich se skládá celý organizmus. Je zjevné, že má-li být zdravé celé tělo, musí být zdravé a čilé i jeho buňky. Existují ale i buňky, jež v těle nevidíme rádi a které škodí. K nim určitě na prvním místě patří buňky nádorové. Tyto buňky nikdo z nás nezval, přesto se objevily a začaly vytvářet shluky a utiskovat a ničit buňky zdravé a neomezeně růst a růst a růst. Množí se neustále a samy od sebe se nedokážou zastavit (to, že by samy zastavily svůj růst, se stává jen velmi výjimečně).

Vědci buňky používají při základním výzkumu. Umí je pěstovat (kultivovat) na laboratorních miskách, umí je zmrazovat, množit, pozorovat, filmovat, fotografovat, opravovat, atd.

V Laboratoři tkáňových kultur v Praze 10 se testy na buňkách provádějí běžně. Právě tady testovali na buňkách také mě. Během dvou let proběhlo asi 50 menších pokusů. Na laboratorních deskách s dvanácti jamkami byly vždy připraveny buňky některého typu nádoru. Každá jamka jimi byla hustě porostlá. Potom byla přidána k nádorovým buňkám do některých jamek i moje účinná látka ve formě roztoku. Do jiných – kontrolních – moje účinná látka přidána nebyla. Ve správné koncentraci (0,05 až 0,3 %), jsem vždy do 48 h většinu nádorových buněk, někdy i všechny, spolehlivě zničil. Jamky, ve kterých jsem byl já, byly tedy na konci testu obvykle prázdné, nádorové buňky zahynuly. Na rozdíl od nich byly jamky kontrolní i nadále hustě porostlé nádorovými buňkami. Abyste si to celé dovedli představit, přikládám obrázek jedné takové desky i s popisem. Stejným postupem jsme sledovali několik druhů nádorových buněk a všechny se chovaly podobně. Tak jsme testovali např. buňky z lidského nádoru prsu, slinivky břišní (pankreatu), tlustého střeva (kolorektálního karcinomu), mozku (glioblastomu) a další.

Na obrázku jsou v jamkách kultivované buňky lidského glioblastomu (nádoru mozku). Na všechny jamky bylo nasazené stejné množství nádorových buněk. Levá deska byla kultivována s mojí neaktivní formou, byla tedy kontrolní. Na pravé desce jsou ve druhém, třetím a čtvrtém řádku jamky, kam jsem byl přidáván já. Buňky byly kultivovány 14 dní a potom obarveny fialovým barvivem Giemsa-Romanowsky. První řady na obou deskách byly bez přídavku, jen s živným médiem. Ve druhé řadě obou desek byly koncentrace 0,1 % účinné (vpravo) a neaktivní formy (vlevo).


Ve třetí řadě totéž v koncentraci 0,15 % látky a ve čtvrté spodní řadě koncentrace 0,2 %. Na levé desce se počet buněk ani po 14 dnech kultivace nezměnil (buňky po vybarvení mají fialovou barvu). Vpravo buňky s vyšší koncentrací ubývají, až při koncentraci 0,2 % nezbývá skoro žádná. Efekt se začal projevovat už


po 48 hodinách kultivace.

Lze tedy shrnout, že na buněčné úrovni ničím nádorové buňky a způsobuji jejich smrt v koncentracích 0,05 % a vyšší.


Jak jsem pomohl prasatům s těžkým zánětem plic

To byl další test toho, co dokážu. Cílem bylo zjistit, jestli mohu pomoci i u zánětlivých bakteriálních onemocnění. Určitě si říkáte, že to je zbytečné, protože na to máme celou řadu antibiotik. Ale ne vždy jsou antibiotika účinná a některé bakterie jsou už vůči nim rezistentní – to znamená, že antibiotika u nich nemají potřebnou účinnost.

Studie byla provedena ve Výzkumném ústavu veterinárního lékařství v Brně. Do pokusu bylo zařazeno 12 prasat. Všem dvanácti vpravili injekční stříkačkou do rypáku plicní infekci (bakterie s latinským názvem Actinobacillus pleuropneumoniae). Ve stejný den začali šesti prasatům podávat mě a šesti jen obyčejný slunečnicový olej. Léčba pokračovala 14 dní. Za tu dobu se zjistilo, že léčená prasata měla jen lehčí formu nemoci a mnohem mírnější celý průběh onemocnění proti prasatům léčeným slunečnicovým olejem. Po 14 dnech zkontrolovali všem prasatům plíce. Představte si, že prasata, která mě dostávala, měla plíce skoro čisté (fotografie 13, v průměru postižena 3 % plicní tkáně), zatímco prasata, která dostávala slunečnicový olej, měla plíce zasažené hnisavými lézemi v průměru 38 % plochy plic (fotografie 2).

Abychom si to ověřili, provedli jsme další, tentokrát in vitro, pokus s makrofágy, tj. buňkami, které jsou zodpovědné za boj proti bakteriím. Udělali jsme to tak, že makrofágy byly kultivovány (pěstovány) v médiu na laboratorních miskách. Do některých jsem byl přidán a do některých ne. Pak jsme je stimulovali a mě-řili jsme, jak reagují. A ono to souhlasilo. Makrofágy, na něž jsem působil, reagovaly méně, protože produkovaly méně poškozujících prozánětlivých cytokinů.


Jak dupali králíci, kteří užívali mou účinnou látku

V této práci bylo cílem zjistit, jestli mohu nějak ovlivnit imunitní systém – tedy sebeobranu organizmu. Imunita nebo imunitní systém jsou slova, která se v poslední době často užívají. Řekl bych, že jsou stále více moderní. Víte ale, co přesně znamenají a jak to celé funguje? Zkusím vám to krátce vysvětlit, i když podrobný popis by vydal na několik knih, tak je imunitní systém složitý.

Na tělo útočí nepřetržitě celá řada nepřátel: viry, bakterie, plísně, paraziti atd. Pokud by v těle nebyla dobře sestavená obranná armáda, nepřežilo by ani několik dní. Pokud má tato armáda (neboli imunitní systém), účinně bojovat s nepřítelem, musí být silná a dobře organizovaná. Každé její oslabení může způsobit, že se nepříteli neubrání. Jakmile nepřítel pronikne do těla, může tam způsobit spoustu škod. Imunitní systém pak musí zmobilizovat všechny síly a nepřítele z těla vypudit. Záleží na jeho síle a na jeho stavu, jak rychle se mu to a jestli vůbec podaří. Nepřítel útočí a bojovníci obranné armády imunitního systému musí nejprve nepřítele rozpoznat. To není vždy tak jednoduché, jak se zdá, a pokud by to imunitní systém zkazil, mohl by klidně zničit sám sebe, tedy bojovníky vlastní armády. Když je nepřítel správně rozeznán, nastává další část boje – zničení nepřítele. K tomu je naše obranná armáda vybavena různými zbraněmi a různými oddíly: výzvědným, pátracím, likvidačním. Je vám jistě jasné, že pokud to vše není v pořádku nebo je silně oslabeno, je velmi těžké se nepříteli ubránit. A jak se vlastně může stát, že se imunitní systém oslabí? Příčin může být spousta. Špatná výživa, stres, vedlejší účinky léků, nedostatek pohybu, vyšší věk, kouření, prodělané nemoci atd. Vidíte, z toho výčtu by se mohlo zdát, že problémy má skoro každý. Proto by také přáním každého mělo být udržovat si imunitní systém v pořádku, nečekat, že se tak stane samo, a aktivně pro to něco dělat.

Přáním nás, různých léků a doplňků stravy, by mělo být umět dodávat dostatek síly bojovníkům obranné armády a pomáhat ji udržovat ve stále dobrém stavu a posílit ji, když je oslabena. Jinými slovy, umět posílit imunitní systém, když je třeba. Myslím si, že právě to dovedu. Ale jak to dokázat i těm, kteří tomu nevěří? No samozřejmě pomocí studií, jak bylo uvedeno v předchozích kapitolách. A tak vznikla studie na laboratorních králících, která sestávala ze dvou částí. V první části byl imunitní systém králíků poškozen a sledovalo se, za jak dlouho bude opraven (regenerován) a jestli, když se do procesu zapojím, to půjde rychleji a snadněji nebo ne. Ve druhé části proběhlo klasické očkování (vakcinace) zdravých králíků s nepoškozeným imunitním systémem a při tom se sledovalo, jak na vakcínu reagují, když u toho jsem a když ne.

A jak to celé dopadlo?

Králíkům, kterým byl dočasně jejich imunitní systém ničen látkou zvanou dexametazon, jsem pomohl zotavit se po tomto stresu významně rychleji, než se zregenerovali králíci, kteří mě neužívali. Dokonce byl imunitní systém králíků, kteří mě dostávali, odolnější a nechal se poškodit jen lehce, zatímco poškození dexametazonem u ostatních králíků bylo větší a také déle trvalo, než odeznělo.

Závěr tedy je, že pomáhám regenerovat (opravovat) poškozený imunitní systém.

Druhá část testování imunitního systému králíků měla za úkol zjistit, jestli mohu ovlivnit bojovou armádu, která je v plné síle a v pořádku, silná a zdravá. Králíkům byla podána očkovací látka v injekci a odpověděli na ni všichni stejně – ti, kteří mě užívali, i ti druzí.

Z toho vyplynulo, že když je obranný systém v pořádku, není mě potřeba a já tedy zbytečně neposiluji už tak dostatečně odolnou imunitu. A to je dobře.


Já, Ovosan – a bílé, černé, šedé, strakaté


i nahaté myši

Ptáte se proč právě myši? Myši a potkani jsou nejčastěji používaná laboratorní zvířata. Proto mě také na myších začali testovat. Převážná většina všech testů na myších proběhla ve společnosti RCD, spol. s r. o. už před rokem 1978. Zpočátku se dlouhá léta zkoušela moje účinnost na černých myších BALB/C, kterým byly aplikovány buňky myšího melanomu B16/F10. Myší melanom je nádor kůže, jenž původně vyrostl na myši. Proto mohou buňky tohoto nádoru růst zase jen na myši, dokonce jen na myších stejného kmene, tj. BALB/C. Tento nádor se může v konečném stadiu šířit i do plic (metastázovat). Myším se tedy podkožně injikuje asi milion nádorových melanomových buněk. Buňky vytvoří nádor, který se nechá dorůst do velikosti hrášku. Asi po 10 dnech se vyberou myši, jež mají stejně vyvinutý nádor


a rozdělí se do skupin asi po 10–12. V našem případě zůstane jedna skupina kontrolní a je jí podáván samotný slunečnicový olej. Druhá skupina dostává denně mě. Tento typ melanomu je velmi agresivní, takže asi po dvaceti dnech se všechny myši utratí a vyhodnotí se velikost nádoru.

Tento test jsem vám popsal podrobně, protože se použil opakovaně, mnohokrát během mého vývoje. Sledovala se tak účinnost v průběhu mého vývoje. Zjišťovali jsme nejen, zda jsem účinný vůči kontrole (slunečnicovému oleji), ale porovnávali jsme i spoustu mých vzorků navzájem. Tak jsme vybírali a vybírali a vylepšovali technologii mé výroby, až jsme vybrali mou nejúčinnější verzi, kterou si vy můžete koupit v lékárně. Proces zdokonalování technologie výroby probíhá samozřejmě stále.

Rovněž se testovaly další typy nádorů. Vždycky mě nechali v jedné skupině působit, druhá mě nedostávala. Nenašel se žádný typ nádoru, myší ani lidský, jehož chování bych alespoň trochu neovlivnil. Všechny jsem je brzdil v růstu. Tam, kde byl nádor hodně agresivní a myška neměla více než 14 dní života, tam jsem moc času na své působení neměl, a tak jsem pomohl jen málo. Ale tam, kde myši měly nádor středně nebo pomalu rostoucí, jsem pomohl výrazně.

Na myších se ale dají testovat i lidské nádory. V normální myši by nenarostly, protože nádory nerostou mezidruhově. Na tyto účely se proto v laboratořích používají tzv. „nahaté“ neboli nunu myši. Nahaté se jim říká proto, že nemají vůbec srst. Dále mají vyblokovanou část imunitního systému, a proto nemají proti cizímu nádoru obranu a mohou u nich narůst i nádory jiných druhů než myší. Toho se využívá na testování lidských nádorů. Proč? To je jasné – těžko bychom mohli jakkoli experimentovat přímo na ne-mocných lidech. A takto je možné testovat nová léčiva, nové metodiky atd.

Na Jihočeské univerzitě v Českých Budějovicích mě zkoušeli podávat myším s melanomem a porovnávali mou účinnost s jinými alternativními látkami, jako např. β–glukany, proenzymy, karbimazolem. Všechny tyto látky, včetně mě, brzdily růst melanomu proti neléčené negativní kontrole a rovněž byly všechny v testování úspěšnější, než cytostatikum nové generace s názvem Imatinib použité jako pozitivní kontrola.

Ještě vám pro zajímavost vyjmenuji typy nádorů, u kterých jsme na myších moje účinky sledovali: myší karcinom mléčné žlázy, lidský kolorektální karcinom (nádor tlustého střeva či konečníku), myší melanom (nádor kůže), lidský karcinom pankreatu (slinivky břišní) a myší sarkom.


Jak mě užívaly maminky a jejich miminka – aneb dvougenerační test embryotoxicity

Často se lidé, kteří si mě pořídí nebo chtějí pořídit, ptají, jestli mě mohou užívat i malé děti nebo těhotné maminky. Já vím, že mohou, protože několik těhotných žen to zkoušelo a ony samy byly během celého těhotenství úplně v pořádku a i jejich mimina se narodila čilá, zdravá, bez alergií a dostatečně „hmotná“ (někdy dokonce více „hmotná“).

Jedna maminka mě užívala během těhotenství proto, že jí v půli 4. měsíce těhotenství objevili zhoubný nádor prsu, se kterým bylo kvůli jeho velikosti okamžitě potřeba něco udělat. A tak jsem ji i s miminkem v břiše podporoval před operací, při operaci, po dobu chemoterapie (kterou absolvovali oba – i chlapeček v břiše) i radioterapie (která byla až po porodu). Zdravý chlapec přišel na svět cíleně dříve (ve 32. týdnu těhotenství) císařským řezem, aby nemusel dostat poslední dávky cytostatik. Lékaři se obávali, že miminko bude mít vzhledem k nedonošenosti nedostatečnou porodní váhu a špatně vyvinuté plíce. Jejich obava se nenaplnila, chlapeček vážil 2,5 kg a dýchal sám a dobře. Takže v inkubátoru strávil jen jeden den namísto očekávaných týdnů. Oba jsou zatím už 9 let v pořádku, oba podporuji dosud, malého (nyní už školáka) jen občas.

Protože všechny tyto případy bedlivě sleduji, vím, že s mým užíváním v těhotenství není problém, spíše naopak, funguji jako pomocník. Proto, aby to věděli i ostatní, nezbývá opět nic jiného, než to dokázat pomocí studie.

Jedna taková studie už byla udělána. Dostávaly mě samice potkana před zabřeznutím, během gravidity i po porodu. Dokonce i další generace (ty samice, které mě užívaly, když byly v břiše u mámy, poté, kdy dospěly). Užívali mě i samci. K nim pak byla přiřazena kontrolní skupina, která mě ani v první ani ve druhé generaci neužívala. Výsledkem bylo potvrzení, že nejsem toxický jak pro matky, tak pro plod, ani ve vyšších dávkách ani při dlouhodobém užívání. Navíc se zdálo, že vrhy samic, které mě užívaly, byly vyrovnanější a že tyto samice lépe zabřezávaly. Tato poslední dvě tvrzení se budou dále podrobně ověřovat.


Rakovina – proč se jí všichni tolik bojí

Jakmile se řekne, že má někdo rakovinu, začnou o něj mít všichni strach a v duchu se obávají o jeho osud. Panickou hrůzu z rakoviny způsobuje fakt, že je tato nemoc často smrtelná. Většinou ale proto, že byla objevena pozdě. Jakmile je totiž nádor natolik rozrostlý, že ho nejde odstranit chirurgickou cestou – tedy odoperovat, nebo jakmile v těle už vytvořil odloučené nádory, tzv. metastázy, bývá to veliký problém. Proto, když vás něco bolí a ne-dovedete si vysvětlit, proč se vaše tělo oproti normálu chová divně, je vždy dobré zajít na vyšetření. Třeba tím zabráníte, aby se nějaká nemoc rozvinula. Většina lidí si říká: „Já jsem docela mladý, nikdy jsem nebyl nemocný, mně se to nemůže stát.“ Ale to je právě ten obrovský omyl!

Hodně zjednodušeně se dá říci, že pokud byl nádor objeven včas, tj. v rozumné velikosti a lze ho operovat, má dotyčný velkou šanci na úplné vyléčení. Po chirurgickém odstranění podstoupí pacient obvykle ještě zajišťovací chemoterapii a radioterapii (ozařování). Postup léčby záleží na typu a velikosti nádoru a má zajistit úplné vyléčení. Přesto se ale poměrně často stává, že se po čase (nejčastěji během prvních pěti let) nádor objeví znovu. Tomuto novému výskytu se říká recidiva a je to mnohem závažnější stav než první výskyt. To proto, že nádor, který se vytvořil jako recidiva, bývá agresivnější než ten první (primární). K recidivě také často dochází i na místech, kde je nádor chirurgicky hůře odstranitelný (plíce, kosti, játra atd.). Přesto, pokud má pacient trochu štěstí – tj. nádor je citlivý na cytostatika nebo ho lze opět chirurgicky odstranit nebo je malý a na dostupném místě, je naděje na úplné vyléčení neboli remisi. Pravděpodobnost je ale už nižší než v případě primárního nádoru.

Některé typy nádorů jsou díky zdravotnické prevenci často objeveny včas a jejich léčitelnost je tak vyšší, ale jsou i velmi závažné diagnózy – jako např. glioblastom mozku, karcinom slinivky břišní a další, kde je pravděpodobnost úspěšné léčby mnohem nižší. To proto, že jsou málokdy nalezeny včas, nebo se v mozku nacházejí v místě, kde nejdou operovat, jsou tzv. inoperabilní.

Mezi lidmi panuje velký strach z chemoterapie. Co se při ní vlastně děje? Do těla jsou léčebně dodávány látky, kterým říkáme cytostatika. Proč cytostatika? Protože zastavují růst rychle se dělících nádorových buněk, jsou pro ně toxické a ničí je. Problém je, že tyto látky ničí rovněž všechny ostatní buňky, které se v těle rychle dělí. Proto má chemoterapie spoustu vedlejších nežádoucích účinků. Ničí např. krevní buňky. Proto je takto léčený člověk velmi unavený, málo odolný a často ani nemůže další dávku chemoterapie dostat z důvodu poničení buněk krevní řady. Tehdy je potřeba tyto krevní buňky podpořit jinými léky, aby se co nejrychleji obnovily. To samozřejmě zabere nějaký čas. Dále chemoterapie ničí nebo poškozuje např. buňky jaterní nebo ledvinné. Protože játra jsou „čističkou odpadů“ těla, nastává problém, když jsou sama silně znečištěna či poškozena a může se stát, že po dlouhodobém užívání cytostatik (chemoterapie) právě játra jako první zkolabují. Ledviny zase řídí příjem a vylučování tekutin. I tady při jejich velkém poškození a zátěži může dojít k nevratným nežádoucím změnám.

Některá cytostatika poškozují vlasové cibulky a ten, kdo je užívá, obvykle o vlasy dočasně přijde. Právě to je paradoxně pro lidi nejvíce nepříjemný průvodní jev chemoterapie, i když u vlasových kořínků, na rozdíl od jater, ledvin či krve, nejde vůbec o život. Vlasy po ukončení chemoterapie zase brzy dorostou, zprvu obvykle ve větší kvalitě než byly dříve. Tato první nová délka vlasů odroste a dále už rostou zase ty původní vlasy. A tak právě vypadávání vlasů, jako důsledek podávání chemoterapie, je pro tělo nejméně zatěžující a je zcela přechodné.

O trochu méně zatěžující než chemoterapie je radioterapie neboli ozařování. Ale i radioterapie, která obvykle probíhá každodenně po malých dávkách po dobu 30 dnů i více, poškozuje imunitní systém, a tak tělo postupně oslabuje. Může při ní dojít i k místním popáleninám, ale i ke zničení nebo poškození některých tkání. Při ozařování nádorů mozku je radioterapie ještě nebezpečnější (ale přesto obvykle nutná).

Celkově se dá říci, že člověk nezatížený dalšími jinými nemocemi, onkologickou léčbu obvykle zvládne bez vážnějších poškození a po několika letech se imunitní systém opět upraví, „vyčistí“ se játra i ledviny, a pokud nedojde k recidivě, nezůstanou žádné následky.


Jak mohu pomoci já – Ovosan – při léčbě popsané v předchozí kapitole

Napíšu vám, jak dokážu v procesu léčby rakoviny pomoci já. Celou léčbu umím doplnit tak, že ji nemocný člověk mnohem lépe snáší. Lékaři tomu často nevěří, protože to, co vám právě tvrdím, není prozatím podloženo uzavřenými výsledky klinických studií ani odbornými články. Není vůbec právně jednoduché, aby u doplňku stravy (což já jsem), prováděl někdo seriózní studie na ne-mocných lidech. O několika předběžných studiích, které byly provedeny, budu podrobně vyprávět v dalších kapitolách. Tady vám jen povím o zkušenostech více než 4000 pacientů, kteří mě užívali. Je to, myslím, dostatečně vysoké číslo k tomu, abych si mohl některými tvrzeními být téměř jistý. Největší zásluhu na tom, že jsem od roku 2000 pomohl tolika lidem, má lékař MUDr. Peter Bednarčík, CSc. Už v roce 2000 otevřel poradnu, poskytl své služby společnosti AREKO a začal mě systematicky doporučovat onkologickým pacientům jako doplněk léčby. Jeho telefonní číslo se poměrně rychle začalo šířit mezi lidmi. Ti, kteří mě vyzkoušeli, mě doporučovali dál. A on jim radil, jak mě užívat. Pan doktor Bednarčík vám bude o svých zkušenostech v některé z dalších kapitol určitě vyprávět, ale zde bych chtěl shrnout poznatky, které se posléze potvrdily i jiným lékařům a část se zatím podařilo prokázat i ve studiích.

Celé nádorové onemocnění je spojeno s oslabením imunity. Na začátku, aby mohl nádor vůbec vzniknout, musí nastat dlouhodobé oslabení nebo poškození imunitního systému. Nádor využije oslabení a začne růst. V průběhu léčby se oslabení imunitního systému stále prohlubuje. Operace, chemoterapie i radioterapie imunitu ještě více oslabují.

Já umím obrannou armádu imunitního systému docela dobře posílit, proto je vlastně jedno, ve které fázi mě dotyčný pacient začne užívat – vždy mohu pomoci. Tak například v době před započetím růstu nádoru mohu fungovat jako prevence a nádor možná vůbec nevznikne. V době léčby, tj. při operaci, je dobré, aby imunitní systém byl silný, tedy i tam mohu pomoci. Při chemoterapii bezpochyby, protože tam působím na imunitní systém a dotyčný ji lépe snáší. A navíc posiluji poškozené bílé i červené krvinky, a tak dotyčný nemusí přerušovat chemoterapii, protože má v pořádku krev. Důležité je i to, že opravuji chemoterapií poškozené buňky jater a ledvin, čímž pomáhám tělu opravdu významně. Jak vidíte, užívat mě během chemoterapie se rozhodně vyplatí. A navíc už dr. Kára zjistil, že na buněčné úrovni porušuji membrány (buněčné obaly) nádorových buněk, a tak se může cytostatikum lépe dostat dovnitř nádorové buňky a rychleji a účinněji ji zničit. Ani v době radioterapie, tedy ozařování, nejsem bez významu. To proto, že posiluji obranyschopnost organizmu a radioterapie pak méně poškozuje imunitní systém.

Pokud to shrneme, tak ten, kdo mě během onkologické léčby užívá, končí léčbu s posíleným imunitním systémem. Pacient je dále mnohem odolnější, „nechytá“ se ho každá infekce, není tolik unavený, je v lepší fyzické kondici. Po skončení léčby mě řada lidí i nadále užívá. Zpočátku proto, aby se léčbou oslabený imunitní systém dal zcela do pořádku. Potom i proto, abych bránil jeho dalšímu oslabení a tím i možnosti opětného růstu nádoru – tedy vzniku recidivy. V některé z dalších kapitol si povíme i o tom, jak mě dávkovat. Tady povím jen tolik, že v průběhu léčby by mělo být dávkování vysoké, pak se postupně snižuje, v době po ukončení léčby ještě asi půl roku pokračuje. Potom už mě pacient užívá jen zhruba dvakrát ročně při preventivní kúře, aby posílil imunitní systém a zamezil vzniku recidivy.


Co pro sebe ještě navíc může udělat (nejen) onkologický pacient

Lidé, kteří prodělali nádorové onemocnění a mají za sebou léčbu primárního nádoru, samozřejmě nechtějí, aby se jim onemocnění vrátilo. Rádi by pro to něco udělali, ale často nevědí co. Co by tedy měl takový člověk pro sebe udělat? Měl by se snažit normálně žít, nefňukat, nestěžovat si, považovat se za zdravého. Ale také se o sebe řádně starat, sám sebe a svého zdraví si vážit. Měl by pravidelně a dostatečně spát, dobře jíst, sportovat, ale nepřehánět to. Pohyb by měl být úměrný věku a možnostem. U starších lidí stačí procházka, u mladších např. jízda na kole, plavání, lyžování, jóga, aerobik, anebo i jen rychlá chůze. Všechen ten pohyb udržuje tělo v dobré fyzické kondici, která je důležitá i pro zdraví a sílu imunitního systému.

O výživě by se dalo napsat několik knih. Je potřeba o ní trochu přemýšlet a naučit se jíst co nejzdravěji. Nejlépe je jíst pravidelně, ve stejném čase, po malých dávkách, často (alespoň 5krát denně), lehká a dobře stravitelná jídla. To vše proložit dostatečným množstvím zeleniny a ovoce. Vše by mělo být čerstvé, co nejméně polotovarů, a pokud možno žádné syntetické přísady typu umělých barviv a konzervantů. Je náročné se to naučit. Zpočátku chodíte obchodem, pročítáte všechny popisky psané obvykle miniaturním písmem, takže vám nákup zabere dvě i tři hodiny. Ale brzy si člověk „zdravé“ potraviny zapamatuje a už to nemusí řešit, nakupuje rychle, stejně jako dřív. Obecně by se dalo říci, že nejméně zdravé jsou veškeré uzeniny, ty by bylo nejlepší vynechat úplně. Ani červené maso a bílý cukr nejsou příliš vhodné.

Také by onkologický (i bývalý) pacient neměl nikdy kouřit! Tím totiž přispívá ke svému stálému oslabení a sám sobě poškozuje obranné mechanizmy. Výmluva, že kouří jen málo, je absurdní. Lidé se často také ptají, jestli mají používat nějaké doplňky, „posilovače imunity“, vitamíny, byliny a další látky. Já si myslím, že určitě ano! Klidně jich mohou užívat i více najednou. Každý z nich totiž působí jen trochu, ale každá trocha dobrá. Většina z těchto doplňků také po nějakém čase poctivého užívání ztrácí postupně na účinnosti. Proto je dobré je střídat a během roku provádět různé kúry. Je třeba dávat pozor na vitamíny řady B. Obecně se ví, že kromě svého pozitivního působení podporují i růst nádorových buněk. Proto s vitamíny řady B buďte opatrní a zbytečně si je do jídelníčku nepřidávejte.

Pokud se člověk o sebe snaží starat, odráží se to na jeho psychice. Méně se stresuje a více věří, že to celé dobře dopadne. A to je hrozně důležité! U onkologického (nejen) onemocnění na psychickém stavu hodně záleží. Vždyť tělo a duše jedno jsou („Největší chybou lékařů je, že se snaží léčit tělo, aniž by léčili duši. Přitom tělo a duše jedno jsou. Nelze je léčit odděleně“ – Platón). To je můj další návod. Člověk, který prodělal nebo prodělává rakovinu, by se měl co nejméně stresovat. Neměl by se nervovat kvůli zbytečnostem, ani se nechávat od ostatních zbytečnostmi vytáčet. Ani permanentní časový stres není samozřejmě dobrý. Tempo by se mělo určitě zvolnit.

Prvních pět let od začátku onkologické léčby mohou na člověka působit zátěžově i obvykle příjemné věci, jako je časté cestování (zejména se změnou klimatu nebo se změnou časového pásma), ale i saunování, opalování apod. Pro takového člověka je určitě lepší, než náročné cesty k moři, pobývat často v přírodě tady u nás v Česku, kdy výlety mohou být krátké, nezatěžující. Častý pobyt venku v přírodě mi připadá důležitý.

Před nástupem nemoci zřejmě bylo (kromě dědičnosti) někde něco špatně. Kdyby totiž bylo vše v pořádku, nenastoupila by. Proto je třeba se nad tím zamyslet a co nejvíce věcí změnit k lepšímu. To nemůže nikdy škodit. Onkologové často říkají, že hlavním a stálým heslem jejich pacientů by měl být ZDRAVÝ RESPEKT K TÉTO NEMOCI, ALE HLAVNĚ NE CHOROBNÝ STRACH. Často se totiž stává, že když se takovému pacientovi udělá lépe, nebo je přesvědčený o tom, že už je vše v pořádku, začne se chovat jako by nic, jako by to byla jen těžší chřipka, a moc se pak diví, když se nemoc zčista jasna vrátí. A obráceně, ti, kteří se chorobně bojí, žijí ve stálém stresu, většinou nedopadnou dobře. Zde je vhodná profesionální pomoc psychologa nebo i psychiatra.

Všechny vás, milí čtenáři, musím ještě upozornit na to, že tato kapitola je jen souhrnem Ovosanových zkušeností a názorů a vůbec se nemusí shodovat s názory a radami vašeho onkologa.


Jaké jsou výsledky mého užívání onkologickými pacienty

Zatím existují čtyři hlavní místa, kde probíhaly nebo probíhají zkoušky mého užívání onkologickými pacienty.

1. Prvním z nich je poradna MUDr. Petera Bednarčíka, CSc. Ta byla otevřena v roce 2000 a do letošního roku 2014 jí prošly tisíce onkologických pacientů. Všichni absolvovali dobrovolnou konzultaci o mně, o mých účincích, o dávkování, ale i o rakovině a jejích úskalích. Na základě této bezplatné konzultace (nebo konzultací) se pacient mohl sám rozhodnout, jestli mě začne užívat nebo ne. Většina se rozhodla pro užívání a ti pak průběh celé své léčby, pokud chtěli, mohli i nadále konzultovat s MUDr. Bednarčíkem, CSc. Od roku 2000 pacientů stále přibývalo a jen díky obrovské trpělivosti dr. Bednarčíka, kterého jste mohli (a můžete) zastihnout i po večerech a o víkendech, se podařilo informovat tolik lidí. V roce 2009 přibyla bezplatná Zelená linka Ovosan, o které si můžete přečíst více na str. 61. Na této telefonní lince rovněž můžete získat veškeré informace o mém užívání.

Dr. Bednarčík vám o výsledcích svých pozorování a o svých zkušenostech poví ve druhé části knihy sám. Proto se zde jeho výsledky zatím nebudeme zabývat a přejdeme k dalšímu místu testování u lidí.

2. Konzultační ordinace v Praze, která vznikla na přelomu let 2007 a 2008, se v roce 2010 se stěhovala z Nemocnice sv. Alžběty do Polikliniky Stodůlky. Ordinace vznikla na popud spolupracujících hnutí pacientek s nádorem prsu – Alen, Mamma Help a ŽAP. Společnost AREKO, a tato hnutí se rozhodly spolupracovat. Bylo tedy vybráno 30 pacientek, které měly v minulosti zhoubný nádor prsu. Začaly docházet do této konzultační ordinace, kde kromě rozhovoru s lékařem – onkologem, dostávaly pravidelně mé kapsle a podle určitého dávkovacího vzoru mě užívaly. Všechny si mne pochvalovaly až na dvě, kterým se zdálo, že při užívání přibírají na váze, což jim nebylo příjemné, a tak od mého užívání odstoupily.

V roce 2009 byla skupina pacientů rozšířena. Byli nabíráni především pacienti v akutní fázi onemocnění, tedy s právě diagnostikovaným onkologickým onemocněním nebo s recidivami, i ve fázi generalizace (tedy rozšíření do více orgánů) nádoru. Diagnózy těchto pacientů byly různé. Zpočátku jsme se totiž obávali, že budeme mít pacientů nedostatek, a proto jsme brali každého dobrovolníka. Po čase se ale ukázalo, že pacientů by bylo mnohonásobně více, než dovolují naše kapacity. A tak jsme museli začít nové zájemce i odmítat. Rozhodli jsme se dále přibírat pacienty tak, aby byla vytvořena větší ucelená skupina se stejnými diagnózami, abychom mohli případné výsledky zobecnit. Tak vznikla např. skupina 27 pacientů s karcinomem pankreatu (slinivky břišní) a patnáctičlenná skupina s nádory centrální nervové soustavy (CNS) – tedy obvykle mozku.

Každý pacient testovací skupiny absolvuje u svého ošetřujícího lékaře kompletní standardní léčbu a mě, Ovosan, užívá jen jako její doplněk. Ve většině případů o tomto užívání ošetřující lékař ví a nemá proti němu žádné námitky. Někteří se dokonce zajímají o podrobnosti. Standardní léčba není nikomu narušována a lékař, jenž studii vede, se vždy snaží pacienty, kteří úporně standardní léčbu odmítají (i takových se několik našlo), přesvědčit, aby ji absolvovali.

A jaké jsou zkušenosti těchto „našich“ pacientů? Ve většině případů dobré a nedají na mě dopustit. Lépe snášejí i opakovanou chemoterapii, jsou odolní vůči virózám a infekčním onemocněním, jsou méně unavení, cítí se psychicky i fyzicky lépe. Ve druhé části knihy dostanou prostor někteří z nich, aby sami popsali své pocity a zkušenosti se mnou.

Jistěže někteří pacienti s vážnými diagnózami v „naší“ skupině i zemřeli. Je zjevné, že léčbu dokážu podpořit, ale (stejně jako standardní léčba) nedokážu zázraky. I tito pacienti se však dlouho drželi v dobrém stavu a mnohdy (vzhledem ke statistikám vztahujícím se k jejich diagnózám) významně déle, než bychom čekali. Po celou dobu byli v poměrně dobré kondici. Pak přišlo rychlé zhoršení a do měsíce konec. Právě tento průběh nebývá vždy samozřejmostí při samotné standardní léčbě a po konzultacích s onkology byl označen jako pozitivní důsledek mého působení.

Na závěr této kapitoly přidám výsledek, jenž vychází z výše popsané studie. Ze skupiny 27 pacientů s karcinomem slinivky břišní jsme vybrali skupinu 10 pacientů, kteří měli všichni shodně diagnózu inoperabilní karcinom slinivky břišní G IV, což je asi nejhorší verze této nemoci. Provází ji obvykle metastázy v játrech a případně ještě další zasažení v dutině břišní. Jednalo se o muže i ženy různého věku. Všichni tito pacienti užívali po celou dobu svého zbývajícího života 15 mých kapslí denně. Všichni nakonec zemřeli. Ale průměrná doba jejich přežití se oproti pacientům, kteří mě neužívali, prodloužila ze 4–7 měsíců na 15 měsíců. Nejdéle žijící pacient z naší skupiny přežil svou diagnózu o 27 měsíců, nejkratší dobu žil po stanovení diagnózy pacient 7 měsíců. Všichni žili poměrně kvalitním životem, bez velkých bolestí, schopni pohybu a v celkem dobré kondici. Až poslední měsíc života nastal prudký obrat a zhoršení. Toto prodloužení života hodnotí onkologové jako úspěch. Ze srovnání s odbornou literaturou vyplývá, že se u některých diagnóz prodloužila doba přežití až o polovinu. Aby však mohly být tyto výsledky publikovány, je třeba ve studii pokračovat a rozšířit počet sledovaných pacientů.

3. Třetím lékařským pracovištěm, kde jsem byl pacientům v rámci studie podáván, byla v letech 2009 až 2010 Chirurgická klinika Lékařské fakulty Univerzity Komenského v Martině na Slovensku. Tým lékařů zde sledoval a vyhodnocoval průběh léčby kolorektálního karcinomu, kdy byla standardní léčba doplněna podáváním 15 kapslí Ovosanu denně. Byly sledovány hodnoty krevních markerů, imunoglobuliny IgG, IgM, IgA, receptory CRP monitorující zánět, jaterní testy a další. Dále pacienti v průběhu celé léčby vyplňovali standardní dotazníky kvality života. Celkem se jednalo o 30 pacientů, kteří pravidelně užívali Ovosan. Všichni měli diagnostikován karcinom v různém stádiu pokročilosti podle stupnice I–IV. Jednalo se o pilotní studii, kde si lékaři chtěli hlavně ověřit, že nemohu nikoho poškodit ani při dlouhodobém užívání. A to se podařilo. Pacienti se cítili v dobré kondici, měli chuť k jídlu i v době podávání chemoterapie a měli jen malé výkyvy v hodnotách jednotlivých krevních složek i po dobu chemoterapie, která obvykle sníží hladiny bílých i červených krvinek.

4. Další projekt probíhal od dubna 2009 po dobu zhruba tří let ve zdravotnickém zařízení Medicon, a. s. Do projektu bylo zařazeno celkem sto žen s právě diagnostikovaným karcinomem prsu. Ženy byly sledovány po dobu prvního roku léčby. Byly rozděleny do čtyř skupin po 25. Dvě skupiny absolvovaly adjuvantní léčbu (operace – chemoterapie – radioterapie) a druhé dvě neoadjuvantní léčbu (chemoterapie – operace – chemoterapie – radioterapie). Jak u adjuvantní, tak u neoadjuvantní léčby mě vždy jedna skupina užívala a druhá ne. V průběhu léčby byly vyhodnocovány dotazníky kvality života, dále pak krevní parametry. U skupiny, která mě užívala, byly nalezeny rozdíly v krevních parametrech. Ani jedna z těchto žen neměla žádný problém s užíváním, žádné vedlejší nežádoucí účinky a všechny mě dobře snášely. Cítily se méně unavené a více odolné vůči infekčním onemocněním. Tento projekt ale především pomohl najít cíle pro další výzkum.


Dávkování

Dávkování záleží na mnoha okolnostech, proto může být velmi rozdílné a individuální. To byl jeden z důvodů, proč byla zřízena bezplatná Zelená linka OVOSAN. Zde vám onkologové poradí, jak mě dávkovat. Zvláště ve vážnějších případech je důležité správně nastavit dávkování, což nejlépe provede odborník. Zde je tedy pouze zjednodušený návod dávkování: Skupina zdravých lidí

Doporučené dávkování: jednou až dvakrát za rok využívat 90 kapslí po třech denně. Mohou být v jedné dávce, nebo rozdělené 1 – 1 – 1 (ráno – poledne – večer). Takováto kúra trvá měsíc a pomůže vám zlepšit stav imunitního systému. Funguje tedy jako prevence u člověka, který nemá žádné zdravotní problémy.

Skupina onkologických pacientů, kteří jsou déle než 5 let bez projevů onemocnění (v remisi)

Zde se doporučuje dvakrát za rok po dobu dvou měsíců užívat


3 kapsle denně (v jedné dávce, případně 1 – 1 – 1). Kúra pomůže zlepšit stav imunitního systému. Funguje tedy jako prevence u doléčeného pacienta, který nemá žádné zdravotní problémy.

Skupina s mírně oslabeným imunitním systémem vlivem akutního nebo dlouhodobého onemocnění

Osoby s oslabením užívají dvakrát za rok po dobu 1 měsíce 6 kapslí denně (např. 3 – 0 ‑ 3, nebo 2 – 2 – 2). Na zbylých


5 měsíců buď dávkování sníží např. na 2 kapsle denně, nebo vysadí úplně.

Onkologičtí pacienti s diagnostickým stupněm I a II, kteří jsou 0,5 až 5 let po ukončení léčby a skupina osob se silně oslabeným imunitním systémem vlivem závažnějšího dlouhodobého onemocnění

Pacienti jsou po ukončené onkologické léčbě ohroženi rizikem recidivy onemocnění, a proto podáváme Ovosan jako prevenci recidivy. U chronicky oslabených osob se Ovosan užívá jako podpora oslabeného imunitního aparátu.

Pacienti v období 0,5–2 roky po ukončení onkologické léčby absolvují dvakrát ročně kúru, během které užívají po dobu dvou měsíců 6 kapslí denně (3 – 0 – 3 nebo 2 – 2 – 2).

Pacienti po více než dvou letech po ukončení léčby a chronicky oslabení tutéž kúru zvolí jednou ročně. Zde už hraje roli i hmotnost užívajícího. Při vyšších nadprůměrných hmotnostech zvyšte dávku na 3 – 3 – 3. Vhodná je konzultace na Zelené lince.

Onkologičtí pacienti od zahájení léčby nově zjištěného onemocnění do půl roku po ukončení léčby a onkologičtí pacienti s recidivami onemocnění

Dávkování je zde individuální a velmi špatně se nastavuje obecně. Vždy je potřeba se poradit na Zelené lince, kde vám lékař doporučí dávkování podle vašeho klinického nálezu, druhu nasazené léčby a s při-hlédnutím k dalším faktorům ovlivňujícím výši a dobu podpůrného užívání.

Často se stává, že např. senioři, kteří si stěží našetřili na zakoupení jedné mé krabičky, si ji potom „šetřili“ a užívali jednu kapsli denně. To je ale tak nízká dávka, že neochrání ani mírně poškozený imunitní systém. Je vždy lépe mě využívat ve vyšších dávkách (viz výše) a třeba i po kratší dobu. Jedině tak vám mohu být užitečný. Kapsle nelze z technologických důvodů vyrobit koncentrovanější tak, aby stačila např. jen jedna na celý den.

Z předchozích kapitol už víte, že mě mohou užívat i malé děti. O dávkování je třeba se poradit na Zelené lince. Limitující je věk, odkdy dokážou spolknout mou poměrně velkou kapsli (i když nevadí, pokud se kapsle rozkousne). Právě kvůli malým dětem se nyní připravuje výroba v tekuté formě.

Další obecné zásady užívání

1. Dodržovat pitný režim – dostatek tekutin.

2. Je na vás, jestli mě budete užívat před nebo po jídle.


Pro někoho může být těžko stravitelný můj želatinový obal, a proto pro něj bude lepší varianta „po jídle“. Avšak většina lidí nemá problémy ani při užívání na lačno.

3. Při vyšších dávkách už je potřeba zvažovat i hmotnost užívajícího. Dávkování je nastaveno na průměrnou hmotnost dospělého člověka. Při výrazně vyšší hmotnosti je vhodné dávku zvýšit.

4. Není třeba dodržovat přesnou dobu dávkování a přesný interval mezi dávkami jako např. u antibiotik. Cílem je pouze udržovat moji hladinu v těle a zde minuty ani hodiny nejsou tak podstatné. Při nižším dávkování stačí půl dávky ráno, půl večer. Při vyšším dávkování přidáme ještě část v poledne. Pokud se výjimečně lékař rozhodne


pro ještě vyšší dávky než 15 kapslí denně (nutno konzultovat s lékařem, např. na Zelené lince!), je lepší je rozdělit do více dávek než tří. Nevadí ani, když si někdo vytvoří systém, že spolkne např. každou hodinu 1 kapsli, protože jich nerad polyká více najednou. Pokud má takový uživatel na to čas a dokáže si to uhlídat, je dokonce takové dávkování nejlepší.

5. Nejsem v kontraindikaci s žádnými známými léky. Proto mě můžete užívat i tehdy, jestliže užíváte léky na vysoký tlak, cukrovku nebo jiné nemoci. Pokud si přesto nejste jisti, poraďte se raději na Zelené lince.

6. Nelze mě doporučit v období po transplantaci nebo čekání na ni. Ta je vždy provázena snahou o utlumení imunitní odpovědi a zde bych mohl pracovat proti. Je vždy třeba poradit se na Zelené lince. Rovněž osoby alergické na vejce by měly užívání konzultovat na Zelené lince.

7. V případě dávek Ovosanu vyšších než 6 kapslí denně se doporučuje denní dávku zvyšovat postupně a obdobně ji při ukončování postupně snižovat.


Co si o mně myslí lékaři

O tom vám budou ve druhé části knihy vyprávět někteří z nich sami. Já vám povím jen o svých setkáních s lékaři, kterých už bylo opravdu hodně. Obvykle jsou ke mně na začátku velmi skeptičtí. Zařadí si mě do skupiny všech ostatních doplňků stravy, k nimž nemají důvěru, protože neprošly preklinickými a klinickými studiemi a v odborné literatuře o nich není zmínka. Nelze se jim divit, takových preparátů je mnoho, některé jsou účinné více, některé méně, některé vůbec. Každopádně lékaři nemají čas ani kapacity si opatřovat špatně získatelné a špatně ověřitelné informace. Proto jsou opatrní. Z tohoto důvodu se také najde nemálo onkologických pacientů, kterým jejich lékař mé užívání nedoporučil nebo přímo zakázal. Většina lékařů, kteří ke mně byli skeptičtí, jsou tedy skeptičtí i nadále a zřejmě skeptičtí i budou.

Postupem času ale přibývají ti, kteří se mnou mají nějakou osobní zkušenost. A ti se potom ve svém názoru poměrně značně liší. U jednotlivých onkologických pacientů – např. jednoho, dvou nebo tří se totiž velmi špatně vyhodnocuje, jestli a jak moc jsem jim byl užitečný. Podle toho, jak si mé působení u svých ojedinělých pacientů, kteří se jim přiznali, že mě užívají, vyhodnotili, se můžete setkat s názorem: „Ovosan vám nemůžu ani doporučit ani nedoporučit, ale uškodit vám nemůže.“ Nebo v lepším případě: „Zkuste to, jeden, dva pacienti byli velmi spokojení, ale nic vám nezaručuji.“

Rok od roku však přibývá lékařů, kteří měli možnost o mě získat více informací a zkušeností, a tak mě svým pacientům doporučují. Vždy ovšem jako doplněk, nikoli jako náhradu standardní léčby.


Zelená linka Ovosan a nejčastější dotazy

Zelená linka má číslo 800 201 207, funguje od roku 2009 a je vedena lékařem. V roce 2013 k ní přibyla ještě druhá na čísle 800 201 210 (aktuálnost je možné ověřit na www.areko.eu). Na té MUDr. Peter Bednarčík, CSc., o němž jste už četli v předchozích kapitolách, poskytuje konzultace. Naši odborníci na těchto linkách poradí každému, nejen onkologickým, ale i jiným pacientům nebo i zdravým lidem, kteří mě chtějí užívat preventivně. Nejčastější dotazy jsou na dávkování, na vhodnost užívání u dospělých


a u dětí, ale často i u psů a koček. Nebojte se nechat si poradit


od lékařů, kteří mají se mnou zkušenosti. Je s nimi vždy milá řeč a mají o mě více informací než váš vlastní ošetřující lékař.

Zde jsou uvedeny často se opakující dotazy (kromě dávkování) na Zelené lince, vždy i se stručnou odpovědí:

1. Kdy mohu užívat Ovosan v souvislosti s běžnou onkologickou léčbou?

Nejlépe po celou dobu, tedy už před operací, určitě v průběhu chemoterapie i radioterapie.

2. Onkologická léčba mi už skončila. Mám dále užívat Ovosan?

Ano. Ještě asi půl roku po ukončení léčby a pak přejít na režim pravidelných kúr, kdy 4 měsíce Ovosan neužíváme a pak 2 měsíce užíváme v dávce 6 kapslí denně. Tento režim je vhodné zachovat po dobu 5 let.

3. Má smysl užívat Ovosan jako prevenci onkologického onemocnění (máme nemoc v rodině, mám nejasný nález apod.)?

Ano má, protože posiluje imunitní systém a tím prevenci napomáhá. Režim dávkování je opět takový, že střídáme 2 měsíce, kdy užíváme 6 kapslí denně a 4 měsíce, kdy Ovosan vysadíme.

4. Mohu Ovosan užívat spolu s jinými léky, např. na vysoký tlak, diabetické léky apod.?

Ano. Zatím jsme nezaznamenali žádné problémy při společném užívání s jinými léky. Nedoporučujeme užívat Ovosan po transplantaci a lidem trpícím alergií na vaječnou bílkovinu. Ti by se o případném užívání měli poradit s lékařem.

5. Užívám jiné doplňky stravy nebo byliny, které by měly pomáhat onkologickým pacientům. Mohu k nim přidat Ovosan? Mám strach, že se účinky vzájemně vyruší.

Můžete užívat klidně všechny dohromady a navíc i Ovosan. Každý má jiný mechanizmus účinku, a proto si vzájemně nevadí. Pouze by neměly obsahovat stejnou účinnou látku. Pozor také na ty, které nějakým způsobem zatěžují trávicí soustavu, abyste jich neužívali více najednou a zátěž tak nebyla příliš vysoká. U všech dodržujte návod a dávkování.

6. Může Ovosan pomoci při nemocech centrální nervové soustavy, jako např. roztroušená skleróza, Alzheimerova nebo Parkinsonova nemoc?

Ano, může. Je pro tyto pacienty vhodným doplňkem. Průběh onemocnění může být pomalejší. V žádném případě ale neodstraní příčinu onemocnění a nevyléčí ho.

7. Mohou Ovosan užívat i děti a těhotné ženy?

Ano. Nebyl u nich zaznamenán žádný problém ani při dlouhodobém užívání. O dávkování je vhodné se poradit na Zelené lince.

8. Může Ovosan užívat těžce nemocný onkologický pacient, kterému už lékaři nedávají téměř žádnou naději?

Určitě může. Dávkování je potřeba konzultovat na Zelené lince. Nelze očekávat uzdravení, ale případné prodloužení a zkvalitnění života.

9. Nemůže dlouhodobé užívání vysokých dávek Ovosanu způsobit zvýšení cholesterolu?

Užívání Ovosanu nezvyšuje hladinu cholesterolu.

10. Je Ovosan vyrobený z prověřených vajec, aby se vyloučila možnost přenosu ptačí chřipky?

Ano. Jedná se o kvalitní pravidelně kontrolované chovy.

11. Může Ovosan užívat pacient trpící alergií na vaječné bílkoviny?

V technologii výroby jsou vaječné bílkoviny odstraněny. Přítomnost reziduí alergenů však není možné zcela vyloučit. Proto by tito alergici neměli Ovosan užívat nebo jen s velkou opatrností po předchozí konzultaci s lékařem a případném vyzkoušení zcela minimálních dávek.


ČÁST DRUHÁ


KAZUISTIKY

Zde najdete příběhy onkologických pacientů, kterým Ovosan pomohl. Příběhy jsou zpracovány vždy lékařem, který dotyčnému pacientovi poskytoval průběžné konzultace a radil s užíváním Ovosanu. Kromě zhodnocení průběhu onemocnění lékařem je u většiny příběhů i vlastní vyprávění pacienta.

Příběhy byly připravovány dříve, než se podařilo zkompletovat tuto knihu. Proto končí rokem 2012 a další osudy pacienta jsou doplněny zvlášť v závěru příběhu. Jedná se o pacienty, kteří absolvovali standardní léčbu u svého onkologa a Ovosan užívali pod dohledem jednoho ze čtyř dále uvedených lékařů:


MUDr. Peter Bednarčík, CSc.

Katedra vojenské hygieny Fakulty vojenského zdravotnictví Univerzity obrany Hradec Králové

Žena S. V., ročník narození 1948

Od podzimu 2003 byla pacientka – lékařka vyšetřována pro nechutenství, vysloveno podezření na žlučníkové kameny. Přidal se ikterus, byla vyloučena infekční příčina a v prosinci 2003 ji byl gastroskopicky zjištěn a později histologicky potvrzen z odebraného vzorku z oblasti Vaterské papily*) tumor vývodu slinivky s postižením hlavy pankreatu, infiltrací stěny duodena a okolních tkání.

Terapie

17. 12. 2003 byla provedena radikální resekce hlavy pankreatu, ⅔ žaludku, žlučníku, duodena, choledochu, proximálního jejuna. Onkologická léčba neindikována. Dále dispenzarizace.

V dubnu 2004 zjištěn růst tumorových markerů. Dne 24. 5. 2004 provedeno PET/CT vyšetření se závěrem: v mesenteriu dvě lymfatické uzliny s metastázou tumoru. Doporučeno zahájit kombinovanou radio– a chemoterapii od 6/2004.

Po absolvování 1. série chemoterapie konsultována možnost přidání podpůrné léčby Ovosanem, který byl nasazen


od 21. 7. 2004 v dávkách 9 kapslí denně a byl podáván v průběhu celé onkologické léčby.

Kontrolní PET/CT z 11. 11. 2004 ukázal výrazné zmenšení lymfatických uzlin v mesenteriu, bez dalších suspektních ložisek. Poslední série chemoterapie byla podána 14. 12. 2004.

Hladiny tumorových markerů se při kontrole v únoru 2005 upravily do normy. Kontrolní PET/CT po třech měsících od ukončení léčby neprokázalo nádorovou patologii.

Veškerá další kontrolní vyšetření až dosud – k březnu 2012 – jsou bez průkazu nádorové patologie.

Komentář

Podpůrná léčba Ovosanem byla podávána v průběhu celé onkologické léčby s cílem minimalizovat nežádoucí vedlejší účinky léčby a zvýšit její efektivitu a ještě půl roku po ukončení úspěšné onkologické léčby s cílem podpořit hojení a regeneraci poškozeného organismu. V dalším období dvou let byl Ovosan nasazován v preventivních dávkách 6 kapslí denně vždy na období dvou měsíců v půlročních intervalech s cílem snížit riziko recidivy onemocnění. Od roku 2008 podáváme dvouměsíční preventivní dávky Ovosanu jednou ročně až dosud.

Jak mne potkala rakovina

Na podzim 2003 jsem se vrátila z dovolené v Chorvatsku. Asi za týden jsem pozorovala tmavou moč. Říkala jsem si, že musím více pít, že jsem v tom horku málo zavodněná. Také mi moc nechutnalo jíst. Měla jsem odpor k masu. Říkala jsem si, že to je fajn, aspoň zhubnu. Byla jsem unavená. Pak jsem si jednou sundala před kolegyněmi v práci brýle a ony mi řekly, že mám, kromě toho zvláštního žlutavého „opálení“ také žluté bělmo. Až s odstupem si uvědomuji, že hlavním příznakem tehdejší situace byla moje úžasná blbost. Kdyby mi totiž někdo jiný líčil své potíže, určitě bych se nad nimi zamyslela a snažila se dospět k nějakému závěru.

Šla jsem na odběry na statim, pokud se pamatuji, měla jsem hodnotu GMT 36. Na infekci mi řekli, že infekční hepatitida je nepravděpodobná. Šla jsem na internu do fakultní nemocnice, udělali mi gastroskopii a zjistili, že Vaterská papila je ucpaná nějakým vřídkem. Papilu zprůchodnili a vzali vzorek na histologii. Na ultrazvuku mi zjistili žlučníkové kameny a doporučili operaci. Po týdnu a urgenci našli odložený vzorek na histologii a ihned nechali provést rozbor. Patolog mi volal, že je nález v pořádku. Nicméně gastroenterolog mi řekl, že má jisté pochybnosti a až budu mít po operaci žlučníku a zahojím se, že mi udělá další odběr z vřídku. A pak že by se to možná mělo operovat. Celá situace mne zneklidnila a kamarád mi objednal vyšetření u svého gastroenterologa. Ten mi udělal další gastroskopii a sonografii. Z vřídku odebral několik vzorků. Podle sono mi řekl, že žádné žlučové kameny nemám a nikdy jsem neměla, takže operace žlučníku by byla zbytečná. Za tři dny mi volal, že histolka je vysoce suspektní a posílají ještě vzorek na ověření někam do Plzně. Za další dva dny mi opět volal, že nález je pozitivní, že se jedná o karcinom pankreatu prorůstající na Vaterskou papilu. Protože na sonu nezjistil žádný nález na játrech, usoudil, že by situaci bylo možno řešit radikálně. Tedy operací, při které se odstraní zasažená část slinivky a Vaterská papila s duodenem a žlučník – a přitom se odebere i část žaludku. Operaci domluvil na specializovaném pracovišti v Brně, kde potvrdili nález a 12. 12. 2003 proběhla 4½hodinová operace a pak 11 dní na JIPce. Zřejmě mi dávali léky proti bolesti a na zklidnění. Všechno mám z té doby jako v mlze. Připadalo mi, že spím v telefonní ústředně. Pacienti si mohli pro lepší pocit volně telefonovat s rodinami a známými. Takže se mi do velmi barevných a živých fantaskních snů až jakoby halucinací promítaly hovory o tom, jak zasklít verandu, prodat prase, které koště je nejlepší a podobně. V mlze mám i zážitek, jak mne vezli na napíchnutí klavikulárky. Asi tak jednou denně mi sestřička přinesla vodu na umytí a jednou denně přišla rehabilitační sestřička, posbírala všechny šlauchy, co ze mne vedly, strčila mi je do ruky a musela jsem s jejím doprovodem přejít po chodbě tam a zpět.

Po 11 dnech mne převezli na pokoj. Bylo nás tam deset. Byla tam spousta návštěv, takže jít na mísu bylo trochu nepříjemné, ale ne moc. Atmosféra byla družná. Asi druhý den mne odpojili od výživy a směla jsem pěšky na WC. Jedna pacientka mi půjčila hůlku, další šla se mnou a všechny mne při návratu nadšeně přivítaly, záchod byl na konci dost dlouhé chodby. Jídlo mi chutnalo po spálenině a měla jsem zácpu. Pak mne přijel navštívit můj partner (jezdil prý předtím za mnou obden, ale já jsem ho v tom obluzení příliš nevnímala) a jako dárek k Vánocům mi zaplatil nadstandard. Tam jsem se poprvé s jeho pomocí pořádně osprchovala. Měla jsem tam televizi a klid. Dozvěděla jsem se, že můj operatér končí a odjíždí do Spojených arabských emirátů, byla jsem jeho poslední pacientkou. Měl dovolenou, ale asi dvakrát nebo třikrát za mnou přesto přišel.

Se zažíváním to moc příjemné nebylo. Chuť po spálenině přetrvávala. Zácpa taky. Pak mi kdosi poradil, abych se napila kafe. Tak jsem se pomalu dobelhala k automatu na kafe a ono to opravdu pomohlo. Jinak mi dávali žlučníkovou nebo snad slinivkovou dietu, taky jogurt. Pamatuji se, že jsem po něm dostala takovou koliku, že už asi vím, jak je koni, když se nadme. Bylo to o víkendu, nechtěla jsem nikoho otravovat a v té bolesti jsem si uvědomovala, že kůň s kolikou se musí provádět. Na ředitelství nikdo nebyl, ale nebylo zamčené a byla tam dlouhá chodba a taky schody. Tak jsem se tam odpotácela a chodila jsem tam – zpátky – tam – zpátky, po schodech a po chodbě, zalitá potem. Až to posléze polevilo. Když jsem pak řekla ošetřujícímu lékaři, že mi jogurt nesedl, zuřil, že mi ho dali.

Na Silvestra mě pustili domů, odvoz zařídil opět kamarád. Docent, který mne operoval, mě ještě předtím navštívil, řekl mi, že je všechno v pořádku a že nebudu muset absolvovat žádnou radio– ani chemoterapii.

Jenže, jak jsem pak zjistila, neměl k dispozici histolku (nemocnice byla před zrušením, byly tam patrně i trochu zmatky). A tam byl prý už popsán nález metastáz i v okolních lymfatických uzlinách.

Odjela jsem domů. Jedla jsem dietu a měla jsem dyspeptické obtíže. Naordinovali mi Kreon, který mi ulevoval a také mne zbavil zácpy. Pamatuji se, že byl problém se spaním. Byla jsem hodně zimomřivá. A spát vleže jsem vydržela tak 3 hodiny. Pak mne bolesti probudily. Bolela mě operovaná oblast a bolela mě hodně záda.

Za tři měsíce, v dubnu, jsem se konečně zmátořila a začala jsem chodit do práce. Dost mi dělalo problémy sedět, tak jsem si občas lehla na lehátko v pracovně. Léky proti bolesti jsem nebrala, bála jsem se závislosti. Jídla jsem zvládla méně – s třetinou žaludku, ale jedla jsem častěji. A s odstupem bych řekla, že ty podvazy žaludku, co se dělají obezitkám, nejsou bez sebekázně nanic. Když se totiž přemůžete a usilovně se i přes obtíže cpete, i ta třetina žaludku se vám časem roztáhne, takže postupně zvládnete celou porci. Já jsem se cpala i přes obtíže, protože jsem si říkala: přijdou třeba metastázy a já budu vysláblá a nebudu moci bojovat. Během léčby jsem totiž zhubla 15 kg.

Ošetřující lékař mi napsal lázně, jela jsem do Luhačovic. Asi po týdnu jsem se tam osypala takovými puchýřky, které mne zasáhly postupně od krku a zad přes břicho a nohy. Takže jsem nemohla ani na koupele, ani na masáže. Až doma kožařka s nadšením zjistila, že se jedná o postižení, které mívají jedinci s oslabenou imunitou. Opět jsem nastoupila do práce.

Při kontrole v roce 2004 mi zjistili vysoké nádorové markery, tak mne poslali na PET/CT do Prahy, kde mi našli metastázy v paravertebrálních lymfatických uzlinách. Uvažovalo se o operaci, tentokrát v Olomouci, ale řekli mi, že v tom nepřehledném terénu by stejně nevěděli, jestli operují ty správné uzliny, zásah by byl komplikovaný a efekt nejistý. Takže mne poslali do Nového Jičína na radioterapii. Tehdy totiž byl (a možná dosud je) Nový Jičín na lepší úrovni než naše fakultka. A s tou jsem měla, jak jsem popsala, velmi problematické zkušenosti.

A tehdy jsem se také dozvěděla o Vás a o Ovosanu a kontaktovala jsem Vás. Musím říci, aniž bych Vám chtěla lichotit, že pohovor s Vámi mne velmi uklidnil a pomohl mi. A začala jsem podle Vašeho návodu užívat Ovosan, o kterém jsem byla přesvědčena – a jsem dosud – že velmi pomohl k dal-šímu zdárnému průběhu.

Co říci k chemo– a radioterapii? Vrátily se mi pooperační dyspeptické obtíže. Hned po radioterapii. Na léčbu jsem jezdila autem, je to předpisovou jízdou ¾ hodiny. Péče v zařízení byla velmi dobrá, dostávala jsem Zofram, abych neměla nauseu, ten jsem cucala cestou na léčbu. A vyzkoušela jsem si, že po chemoterapii se mi udělalo zle do hodiny. Takže jsem to stihla dojet domů. Po chemoterapii mi bylo celkově hůře než po radioterapii, byla jsem hodně slabá, nemohla jsem se pohnout ještě i druhý den. Ale v mezičase jsem chodila pořád do práce. Protože kdybych seděla doma při všech těch obtížích, špatně bych to psychicky snášela. Já už si nevybavuji, kolik cyklů jsem absolvovala, člověk má tendenci nepříjemné zážitky vypouštět. Moje chemoterapie měla i dost nepříjemné neuropatické účinky. Na rukou i na nohou. Vím, že ke konci jsem vždy v autě při řazení a šlapání na brzdu


a plyn brečela bolestí. Ta neuropatie mi pak pomalu ustoupila asi po 3 měsících od skončení chemoterapie. Před ukončením jsem byla opět na Homolce v Praze, všechno bylo v pořádku, přesto mi po návratu a získání výsledků nadělili další cyklus chemoterapie.

No, od té doby jsem v podstatě bez problémů dosud. Jsou jisté drobné komplikace. Tedy z pohledu toho mého onkologického onemocnění, kdy jsem měla na kahánku, je opravdu považuji za okrajové. Asi do roka po ukončení chemy mi byl zjištěn vřed v anastomóze. Mám tam skluznou hernii. Užívám Helicid a občas mne „zatnou“ dost divoké bolesti, spojené s antiperistaltickou vlnou, ale trvají jen chvilku. Většinou po nějaké námaze. A vloni mi zjistili cukrovku – jako postresekční syndrom. Píchám si insulin Actrapid 3× denně. Jde to.

Je zajímavé, že všechny své ostatní jiné bolístky mám teď tendenci posuzovat jako komplikaci předchozího onemocnění slinivky. Když mne bolí páteř (mám skoliosu a osteoporózu), hned si říkám – co když je to v souvislosti se slinivkou.

Pokud jde o psychiku, nějaké hluboké deprese jsem neměla. Všechno šlo moc rychle. Musela jsem před operací zajistit – předat – péči o matku mé sestře, do té doby „chráněné“ a uspořádat své záležitosti, zajistit přístup ke svému účtu a tak vůbec. (Jak už jsem Vám kdysi řekla, zahrnula jsem rodinu dárky a nakupovala jsem svému partnerovi do zásoby prádlo a košile, aby – až mě nebude a než si po čase někoho najde, byl dobře vybavený.) A pak už jsem nastoupila léčbu a věnovala se zvládání bolestí a nepříjemností spíše ze dne na den. Vážila jsem si


a dosud si vážím každé chvilky, kdy je mi dobře. Raduji se z toho, že je venku hezky. Že mám ve schránce novou křížovku. Že mám pořád práci, která mě baví (pracuji teď jako důchodce na půl úvazku). Že mohu být užitečná, protože to je podle mne smysl života. Během svého onemocnění jsem si také uvědomila, kolika lidem na mně záleží a mají mne rádi. Dávali mi to najevo a moc mi to pomáhalo. Byli to můj partner, rodina a přátelé. Byli to i lidé, se kterými jsem měla jen pracovní nebo vlažné pracovně přátelské vztahy. Nebo třeba pacientka z pokoje, kde jsem ležela, když jsem měla před operací. A dávali mi najevo, že by rádi pomohli. A to je moc krásná věc. Takhle bychom se asi měli chovat k sobě i v běžném životě, vždyť křesťanské učení praví „nevíme dne ani hodiny“. Stává se, že těm druhým třeba už nestihneme své povzbuzení, sympatie nebo lásku dát najevo. No, já už jsem to měla skoro spočítané, o to intenzivněji jsem ten příval sympatií a účasti prožívala. Dá se tedy říci, že mě to onemocnění a jeho zvládání duševně obohatilo.

Takže, když to shrnu:

Myslím, že jsem měla kliku. Nebo spíše několik klik. Poměrně včas se onemocnění zjistilo tím, že se mi ucpala Vaterská papila – s následnými projevy. Karcinom se neprobojoval až do jater, v té době se, myslím ještě meta v játrech nedaly řešit. Hlavní, vzhledem k okolnostem, byla zřejmě radikální operace provedená odborníkem.

Stejně však byla důležitá následná terapie včetně Ovosanu, který pořád každoročně preventivně užívám. Nemyslím si totiž, že jedno nebo druhé nebo třetí je samospasitelné. Jsem přesvědčena, že kombinace léčby, kterou jsem podstoupila, byla tím nejlepším, co se dalo dělat. Asi bych si netroufla užívat jenom Ovosan a nepodstoupit operaci nebo následnou chemo- a radioterapii. Ale právě tak jsem přesvědčena, že Ovosan mi zásadním způsobem pomohl v kombinaci s nimi. Začala jsem ho užívat – dozvěděla jsem se o něm – poměrně pozdě. Považuji za docela možné, že kdybych ho začala užívat ihned po zjištění diagnózy, nemuselo dojít třeba k metastázám a celý průběh bych byla lépe snášela.

Únor 2012 MUDr. S. V.

Aktuální stav k začátku roku 2014 – přetrvává remise onkologického onemocnění, veškerá kontrolní vyšetření jsou bez průkazu nádorové patologie.

Muž, J. S., ročník narození 1935

Pacient s ICHS vyhledal očního lékaře pro zhoršené vidění


v posledních měsících.

Oční vyšetření dne 2. 7. 2007 prokázalo prominující tumor sítnice LO nad papilou velikosti 9,5 × 7,5 mm. Tumor je různě pigmentován – suspektní melanom, navržena enukleace. Pacient rozhodně odmítl enukleaci oka a hledal jiné léčebné možnosti.

Dne 5. 7. 2007 přišel konsultovat možnost využití Ovosanu


k léčbě. Byl mu doporučen Ovosan v denních dávkách 15 kapslí jako doplňková podpůrná terapie a vysvětlena nutnost další cílené oční léčby, s čímž souhlasil. Po dvou týdnech užíváni Ovosanu udával subjektivní zlepšení.

Terapie

V polovině srpna 2007 podstoupil zákrok gama nožem


v Nemocnici na Homolce v Praze a dále je pravidelně sledován očním lékařem Ústřední vojenské nemocnice Střešovice.

Kontrolní vyšetření z 20. 9. 2007: regrese ložiska o 2 mm.

Kontrola ze 4. 1. 2008 – ložisko 5,1 × 11 mm – další regrese.

Kontrola 22. 11. 2008 zmenšení ložiska na polovinu – na 5,1 mm v průměru.

Kontrola 4/2009 – lokálně další zmenšení ložiska na 3 mm, Kontrola 1/2010 – ložisko v mírné regresi, nález stabilní, onkoscreening negativní. Oční kontrola z 9. 11. 2011 – nález stabilní, bulbus klidný; Po dobu dvou let nepřetržitě pacient užívá Ovosan v dávce 15 kapslí denně a pak až dosud přešel na minimální dávku podpůrné léčby 9 kapslí denně. Vzhledem k postupné regresi melanomového ložiska v levém oku a výborné kvalitě života pacienta ponecháváme dále dávku 9 kapslí Ovosanu při pravidelných kontrolách u očního lékaře.

Dobrý večer pane doktore,

dovoluji si Vám zaslat zprávu o mých zkušenostech s Ovosanem i pro potřebu dalších pacientů.

V létě 2007 ve stáří 72 let jsem najednou v levém oku viděl stále černou skvrnu o velikosti asi 2 cm v průměru. Dne 30. 6. 2007 mi v Thomayerově nemocnici v Krči diagnostikovali nádor v levém oku. Specialisté ve FN na Karlově náměstí po vyšetření navrhli řešení, odstranění nádoru vyjmutím levého oka.

Nádor byl velikosti 11 mm v průměru, nacházel se u očního nervu s nebezpečím rozšíření do další části hlavy. Po té jsem kontaktoval MUDr. Petra Bednarčíka, CSc., kterému jsem předložil dosavadní lékařské zprávy a ten mi velmi podrobně vysvětlil podstatu účinku preparátu OVOSAN na lidský organismus postižený nádorovým onemocněním. Rozhodl jsem se pro alternativní léčbu tímto preparátem a počátkem července 2007 jsem zahájil užívání preparátu OVOSAN 3× denně po 5 tabletách (takto jsem preparát užíval po dobu dvou let). Po 14 dnech jsem zaznamenal, že vnější příznaky onemocnění – vidění černé skvrny – úplně pominulo. V srpnu 2007 jsem podstoupil zákrok gama nožem v Nemocnici na Homolce v Praze. V této nemocnici jsem každoročně sledován s uspokojivými výsledky zmenšení nádoru a pra-videlně po 6 měsících jsem kontrolován lékařem z ÚVN ve Střešovicích s výsledkem stabilního nálezu. Po dvou letech užívání OVOSANU jsem jej začal užívat v menších dávkách, tj. po 9 tabletách denně (3 × 3 denně) a takto postupuji dodnes. Ač je mi již 77 let cítím se fit, zvládám činnosti běžného života a prožívám spokojené stáří. S užíváním preparátu OVOSAN jsem velmi spokojen, i přes můj pokročilý věk se kromě vysokého tlaku a virových onemocnění, tj. rýma, kašel, s ničím jiným neléčím,


za což se domnívám, že vděčím preparátu OVOSAN. Bohužel na závěr musím konstatovat, že s ohledem na jeho cenu je výraznou finanční zátěží rodinného rozpočtu a nemůže si jej zřejmě dovolit užívat každý s onemocněním nádorového typu.

S pozdravem J. S.

Únor 2012

Poslední oční kontrola ze 7. 11. 2013 se závěrem: kompletní regrese prominence do 1 mm, kontrola za rok.

Dívka K. K., ročník narození 1992

U dívky ve věku 11 let proběhlo v červnu 2003 komplexní vyšetření po epileptickém záchvatu.

CT a MR mozku prokázala ložisko velikosti 4,5 cm fronto–temporálně vlevo.

Dne 22. 9. 03 provedená subtotální extirpace fibrilárního astrocytomu F-T vlevo, CT z 14. 10. 2003: možná rezidua tumoru v oblasti levostranných bazálních ganglií, zahájena chemoterapie dle protokolu pro gliomy nízkého rizika SIOP.

Terapie

Od 17. 10. 2003 zahájená podpůrná léčba přípravkem Ovosan


v denní dávce 2 – 1 – 2.

MR z 11. 2. 2004 regrese nálezu o polovinu – velikost do 11 mm.

MRI z 2. 6. 2004: další regrese ložiska na 8 mm, žádná nová patologie.

MR z 8/2004: regrese ložiska na 5 mm.

Kontrolní MR v 4/2005 – bez patologického nálezu, pouze zbytek pooperačních změn.

Ovosan užívala po celou dobu chemoterapie a po jejím ukončení ještě dva měsíce v denní dávce 5 kapslí denně do konce června 2005. Následně vždy jednou za půl roku byl Ovosan nasazen jako prevence recidivy vždy na dva měsíce.

Kontrolní MR z 9/2006 a z 3/2007 – bez známek recidivy, pouze horší paměť a průměrný prospěch.

Od roku 2008 nasazována dvouměsíční prevence Ovosanem


v dávce 2 – 2 – 2 jednou ročně.

Jsem matkou 19leté dcery Kateřiny. V jedenácti letech – v červnu 2003 – byla u ní zjištěna epilepsie. Po absolvování různých vyšetření (CT mozku, magnetická rezonance) našli lékaři příčinu jejích záchvatů: nádor mozku, fibrilární astrocytom o velikosti 4,5 cm. Pro nás to byla snad jedna z nejhorších zpráv, kterou se může rodič dozvědět.

V září proběhla operace, ale bohužel lékaři nemohli odebrat celý nádor, aby neohrozili její život a zůstal kousek, který měl v největším průměru 2,8 cm.

Ihned po operaci jsme získali kontakt na MUDr. Bednarčíka, CSc. a podle jeho doporučení jsme začali užívat přípravek Ovosan v rámci podpůrné léčby.

Katka se následně léčila na onkologickém oddělení pomocí chemoterapie a lékaři žasli nad výsledky, které se při každém kontrolním vyšetření magnetickou rezonancí ukazovaly. Nádor se postupně zmenšoval a ztrácel se pryč. Měli jsme z průběhu léčby velkou radost.

Léčba trvala asi 1½ roku a po celou dobu dcera užívala Ovosan. Konečná diagnóza po ukončení léčby zněla „bez nálezu“.

Dnes jsme po léčbě a Katka se cítí zdravá. Stále jsme v kontaktu s panem doktorem a nadále budeme Ovosan užívat v nárazových preventivních kúrách, abychom předešli návratu této strašné nemoci. Jsme moc vděční za jeho pomoc a moc ráda se dívám na děti, kterým jsme také Ovosan doporučili a jsou stále mezi námi.

Ale na začátku léčby to tak moc dobré nebylo. Moje dcera byla zařazena do skupiny deseti obdobně starých dětí se stejným nádorovým onemocněním mozku a setkávali jsme se při léčbě a kontrolách a diskutovali o nemoci našich dětí. U všech byla zahájená chemoterapie podle nového léčebného postupu.

Vždy asi po čtyřech měsících bylo provedeno kontrolní vyšetření magnetickou rezonanci a hodnocen účinek léčby. U všech dětí bylo první kontrolou zjištěno zhoršení nálezu a zvětšování ložiska. Pouze u Katky bylo ložisko zmenšeno na polovinu výchozí velikosti. Matka hocha, který byl také léčen a měl zhoršení nálezu, se mne ptala, jak je to možné, že všichni jsou na tom hůře a moje dcera má zlepšení. Řekla jsem ji o tom, že podáváme souběžně s onkologickou léčbou podpůrnou léčbu Ovosanem a dala jsem ji kontakt na Dr. Bednarčíka. A tak malý Daniel začal také s podpůrnou léčbou. Při dalších kontrolních vyšetřeních bylo zlepšení stavu a zmenšování nádoru zjištěno u dvou dětí, u mé Katky a u Daniela. U ostatních dětí docházelo nadále ke zhoršování stavu a bohužel přibližně do jednoho roku od zahájení léčby došlo k úmrtím a zůstaly pouze naše děti, u kterých běžela souběžná podpůrná léčba Ovosanem. U Katky každá další kontrola ukazovala na mizení původního ložiska a zcela negativní nález měla poprvé v dubnu 2005. Od té doby jsou všechny výsledky kontrol negativní.

Při magnetické rezonanci v roce 2010 začali lékaři uvažovat o možnosti odstranění shuntu, který byl Katce voperován v září 2003 před odstraněním nádoru. V listopadu 2010 bylo provedeno podvázání shuntu na zkoušku, které mělo ukázat, zda může moje dcera bez shuntu existovat. Bylo to velmi dlouhého půl roku, kdy jsme dceru neustále kontrolovali a hlídali, zda jí není špatně a zda nemáme startovat auto a jet rychle do nemocnice. Naštěstí se pokus podařil a v červnu 2011 jí byl shunt úplně odstraněn.

Poslední kontrolní vyšetření bylo v dubnu 2011, opět bez nálezu.

V dnešní době Katka navštěvuje střední školu obor sociálně správní. Je ve třetím ročníku a snaží se dokončit studium úspěšně, aby mohla pomáhat lidem, kteří ji potřebují a kterým by mohla předat zkušenosti, které nechtěně získala v nejhorším období svého života.

U Daniela, který s Ovosanem začal hodně o později, a kde kromě ložiska v mozku byly i metastázy v míše, dochází k postupnému pomalému zmenšování nálezu díky intenzivní experimentální onkologické léčbě a podpůrné léčbě Ovosanem.

Do dnešního dne jsme s Danielem a jeho maminkou v kontaktu, dcera si s ním poměrně často píše. Na základě těchto zkušenosti jsem Ovosan doporučila již více lidem, nejen dětem ale i dospělým, s nádorovým onemocněním. Jsem přesvědčena, že podpůrná léčba Ovosanem byla u Katky tím důležitým faktorem na misce vah, který účinek celkové léčby naklonil tím správným směrem.

Jako matka bych především chtěla poděkovat všem, kteří se podíleli na uzdravení mé dcery, nejvíce panu doktoru Bednarčíkovi, na kterého jsem se mohla kdykoliv obrátit a se kterým jsem mohla celý průběh léčby konzultovat.

M. K.

21. 2. 2012

Aktuální stav k začátku roku 2014 – přetrvává remise onkologického onemocnění, veškerá kontrolní vyšetřeni jsou bez průkazu nádorové patologie.

Žena K. M., ročník narození 1945

Pacientka prodělala v roce 2004 operaci s následnou chemoterapií a radioterapií pro karcinom tlustého střeva. Dále dispenzarizace.

Po čtyřech letech v 6/2008 jí byla zjištěná recidiva onemocnění – ložisko v malé pánvi–- os sacrum, postižení obratle S3–4, infiltrace kostní dřeně.

Sama si ihned nasadila podpůrnou léčbu Ovosanem 9 kapslí denně, který užívala souběžně s indikovanou paliativní chemoterapii (Avastin + Campto + Xeloda + Bonefos). V plánu 6 sérií.

Terapie

Po 3. sérii chemoterapie kontaktovala poradnu MUDr. P. Bednarčíka, CSc; který jí od konce 8/2008 zvýšil dávky Ovosanu na 12 kapslí denně.

MR z 30. 9. 2008 – ložisko poloviční, tč. 2 cm.

18. 11. 2008 poslední 6. série chemoterapie a vzhledem k dobrému snášení léčby a dobrému léčebnému efektu rozhodnuto přidat dalších 6 sérií.

MR 7. 1. 2009 – zmenšení o 3 mm.

Po 10. sérii chemoterapie 11. 2. 2009 kolísání krevního tlaku


a průjem. Rozhodla se poslední dvě chemoterapie neabsolvovat.

Doporučeno zvýšit Ovosan na 15 kapslí denně.

18. 5. 2009 PET/CT – bez patologických ložiskových změn.

Kolonoskopie 9. 6. 2009 – fysiolog. nález do céka, anastomosa intaktní; kontrola 11/09 – bez známek relapsu. Veškeré kontroly dále bez známek recidivy onemocnění až dosud.

Ovosan nasazen dále v preventivních dávkách 6 kapslí denně


do konce roku 2010, pak vysazen.

V dalším období užívala Ovosan vždy po půlroční pauze po dobu dvou měsíců jako prevenci recidivy onemocnění v dávce 6 kapslí denně.

Dobrý den pane doktore,

posílám Vám svoji osobní zkušenost s léčbou mé nemoci.

V letech 2003 až 2008 jsem prodělala operaci, chemoterapii


a ozařování z důvodu zhoubného nádoru tlustého střeva. V červnu 2008 při kontrole v Praze na přístroji PET/CT mi byl zjištěn nádor v oblasti bederní páteře a kostrče. Následně v červenci téhož roku byla zahájena léčba opět chemoterapií, kterou jsem ukončila v únoru 2009. V důsledku tohoto dalšího nálezu jsem se začala zabývat i možností jiné léčby než je jenom chemoterapie a začala jsem pročítat veškerou dostupnou literaturu a získávat informace o jiných možnostech léčby. Při tom jsem se doslechla o pomocné léčbě Ovosanem a tím jsem získala možnost přímého kontaktu na Vás. Po osobní návštěvě a konzultaci s Vámi jsem začala užívat již před zahájením léčby chemoterapií. Po celou dobu aplikace chemoterapie jsem neměla žádné vedlejší účinky jako někteří pacienti, se kterými jsem se potkávala (např. zvracení, hubnutí, nutný odpočinek a velkou únavu mezi aplikacemi). Množství užívaného Ovosanu jsem vždy konzultovala s Vámi. Po ročním užívání Ovosanu a následné kontrole v Praze na přístroji PET/CT mi nebyl zjištěn žádný nález, výsledky byly negativní. Tím jsem si vlastně vzpomněla na úplný začátek mých zdravotních problémů, se kterými jsem se přes mail obrátila na jednoho docenta z Brna, který po seznámení s mou diagnózou konstatoval, že nález v oblasti páteře a kostrče mně zůstane i po chemoterapii, která mi ovšem prodlouží život. Jsem přesvědčena, že díky pravidelnému užívání Ovosanu jsem zdravá, což dokazují i výsledky pravidelných kontrol. V této době užívám Ovosan preventivně vždy po konzultaci s Vámi.

Pane doktore, moc Vám děkuji za péči, kterou jste mi při léčbě věnoval a věnujete.

S díky a s pozdravem Vaše pacientka K. M., 23. 2. 2012

Aktuální stav k začátku roku 2014 – přetrvává remise onkologického onemocnění.

Žena J. J, ročník narození 1974

Prodělala v 2/2003 operaci ependymomu s následnou radioterapií, dále dispenzarizace.

Při kontrole v 4/2007 zjištěno ložisko tumoru v čelním laloku.

Terapie

23. 4. 2007 totální operace v Ústřední vojenské nemocnici


v Praze – histologicky glioblastom.

Operace

Doporučen Ovosan v denní dávce 12 kapslí.

20. 8. 2007 MR – drobné residuum původního tumoru. Indikována radioterapie a následně chemoterapie Temodal a antiepileptická léčba.

13. 11. 2007 kontrolní MR – ložisko se nesytí, dále Temodal


a podpůrná léčba Ovosanem. 2/2008 dobrala 6. dávku Temodalu.

MR z18. 3. 2008 – stp. resekci, bez progrese.

Úprava dávek Ovosanu na prevenci recidivy- 1× ročně Ovosan dva měsíce: 2 – 2 – 2.

Kontrolní EEG v 4/2008 – ponechána antiepileptická terapie.

Opakovaná kontrolní MR z 11/2008; 2/2010; 10/2011 – bez známek recidivy.

V dubnu 2007 jsem byla operována v ÚVN Praha s mozkovým nádorem. Jednalo se o mou již druhou operaci, přičemž při první operaci se nejednalo o zhoubný nádor. Bohužel histologie po druhé operaci ukázala, že se jedná o nádor s diagnózou C711. Lékaři mi nedávali příliš času. Jak to již bývá, rodina se mi snažila pomoci. Známá mé sestry se zmínila o možné léčbě pomocí Ovosanu a dala nám kontakt na MUDr. Bednarčíka.

Pana doktora jsem navštívila se svojí maminkou, aby nám přesně vysvětlil jak Ovosan působí na zhoubné buňky v těle. Jeho informace nás vedly k rozhodnutí začít s užíváním tablet co nejdříve. Ovosan jsem tedy začala užívat již před zahájením léčby na oddělení radiační onkologie ve FN Na Bulovce. Průběh této léčby probíhal bez větších potíží. Problémy jsem měla jen s větší únavou.

MUDr. Bednarčík mi doporučil vhodné dávkování Ovosanu a postupně také snižování dávek. Poslední 3 roky užívám 1× ročně po 2 měsíce tzv. udržovací dávku Ovosanu ve výši 2 ‑ 2 ‑ 2 tablety. Cítím se dobře, chodím do práce. Pravidelné kontroly pomocí magnetické rezonance v ÚVN Praha jen dosvědčují, že mi užívání Ovosanu napomáhá při udržování dobrého zdraví.

J. J., dne 22. 2. 2012

Aktuální zdravotní stav k začátku roku 2014 – přetrvává remise onkologického onemocnění, kontrolní vyšetření jsou bez průkazu nádorové patologie.

Žena M. R., ročník narození 1916

V létě 2005 zjištěn masivní tumor tlustého střeva (přechodu colon descendent a sigmoidea) velikosti dvou pěstí s přirostlým mesenteriem tenkého střeva a mnohočetné drobné metastázy v játrech do velikosti hrachu.

Terapie

26. 7. 2005 proběhla paliativní operace.

Vzhledem rozsáhlosti nálezu, celkovému zdravotnímu stavu (CHOP, ICHS, hypochromní anemie) a k věku nebyla zahájena žádná další onkologické terapie.

Po konsultaci možností podpůrné léčby s MUDr. Bednarčíkem byl ženě nasazen dlouhodobě Ovosan od 11. 8. 2005 v dávkách 6–9 kapslí denně s cílem zkvalitnit a prodloužit život.

Informace k pacientce: 13. 11. 2006 oslavila 90. narozeniny


a stále bere denně 6 tablet Ovosanu. Bydlí sama, denně si vaří, chodí na procházky a je soběstačná.

Petra S., Dvůr Králové n. L.

Dobrý den pane doktore, v roce 2006 jsem se na Vás obrátila, abyste mi poradil, jak bych mohla pomoci své babičce ročník 1916 při léčbě rakoviny tlustého střeva. Tehdy jí bylo 89 let a při operaci se zjistilo, že metastázy už jsou v játrech. Vzhledem k věku a prognóze už jsme chemoterapii nechtěli. Tehdy jste nám poradil Ovosan. Musím Vám moc poděkovat, protože věřím, že díky němu se babička v listopadu 2010 dožila 94 let. Zemřela 9. 3. 2011 v hospici v Červeném Kostelci ve věku nedožitých 95 let.

Ovosan brala celou dobu, kromě posledního měsíce. První roky 8–6 kapslí denně, poslední rok dvě denně (víc už nechtěla).

V každém případě Vám moc děkuji a přeji Vám mnoho úspěchů ve Vaší práci a zdravím.

17. 3. 2012

Petra S.

Muž V. B., ročník narození 1950

Od 5/2007 vyšetřován pro zvýšenou dušnost. V srpnu 2007 byl potvrzen non Hodgkinův folikulární lymfom s maligním pleurálním výpotkem, lymfadenopatie mezenteria, retroperitonea, mezogastria, zvětšené krční a tříselné lymfatické uzliny, 45 % infiltrace kostní dřeně dle FACS, hepatosplenomegalie, stadium IV.

Terapie

Od 6. 8. 2007 aplikovány 3 série chemoterapie R-CHOP. Následně provedeno histologické vyšetření kostní dřeně, imunofenotypizace kostní dřeně, CT, PET se závěrem: odpověď nedosahuje ani parametry parciální remise. Vzhledem k nedostatečné léčebné odpovědi doporučena změna léčby. Pacient indikován k salvage chemoterapii R-ICE od 9. 10. 2007. Druhý cyklus chemoterapie odložen pro leukopenii, 3. cyklus mobilizační a Mabthera v monoterapii. Následně stimulace krvetvorby a neúspěšný pokus o separaci kmenových buněk. Celkově špatný stav.

Od 19. 12. 2007 zahájen 1. cyklus imunochemoterapie (R-FCM).

29. 12. 2007 konsultace o možnostech podpůrné léčby Ovosanem. Ovosan nasazen v denní dávce 15 kapslí a souběžně probíhala imunochemoterapie.

Kontrolní CT po dvou sériích léčby z 29. 2. 2008: regrese masy uzlin o 50 %, ubyl výpotek na pravé plíci.

Subjektivně výrazně zlepšen. Přerušení chemoterapie po 3. sérii pro leukopenii a anemii.

Subjektivní stav dobrý, ale ani po zlepšení krevního obrazu neplánují podat další 4. sérii chemoterapie. Aplikována jenom imunoterapie (Rituximab) a růstové faktory a terapie ukončena 3. 3. 2008. Dále kontroly a do budoucna v plánu transplantace od vhodného dárce.

Průběžně dále bez přerušení pokračuje podpůrná léčba Ovosanem 5 – 5 – 5 až do plánované transplantace. Pak Ovosan vysadit.

Kontrolní CT a trepanobiopsie kostní dřeně z 6. 5. 2008 a následné klinické vyšetření se závěrem: kompletní regrese nálezu.

Ve výborném celkovém zdravotním stavu v kompletní remisi čeká na vhodného dárce pro alogenní transplantaci kostní dřeně.

Začátkem září 2008 byl v Německu nalezen vhodný dárce.


Od 8. 9. 2008 hospitalizace k zahájení chemoterapie a přípravě před transplantaci. Vlastní transplantace proběhla 16. 09. 2008. Kontrola 25. 9. 2008 – stav dobrý. V únoru 2009 prodělal pneumonii. Kontrolní PET z 5/2009: zbytkový výpotek na bazích plic, jinak bez patologie. Je na imunosupresivní terapii. Kontroly


na hematologii – bpn.

15. 8. 2009 je 333 dní po transplantaci. Subjektivně bez potíží, cítí se naprosto zdráv, chodí do práce, vykonává veškeré i zednické práce na domku a zahradě. Na podzim 2011 prodělal virosu s následným zánětem plic a výpotkem – od 11/2011 nasazena antibiotická a antimykotická léčba. Do šesti týdnů stav výrazně zlepšen. Veškeré kontroly ve dvouměsíčních intervalech jsou bez onkologického nálezu.

Od 10. 3. 2012 opět nasazen Ovosan na dva měsíce v denní dávce 2 – 2 – 2 jako prevence.

Komentář

U pacienta s non Hodgkinovým folikulárním lymfomem IV. stadia, rezistentním na léčbu, došlo po přidání podpůrné léčby Ovosanem k probíhající onkologické léčbě k výraznému posílení léčebného efektu, který vedl po 3 sériích chemoterapie ke kompletní regresi nálezu. Celkově dobrý stav pacienta byl výhodou pro bezproblémový průběh alogenní transplantace kostní dřeně a následné období. V současné době, 3,5 roku po transplantaci, je stav pacienta velmi dobrý a opět nasadil Ovosan v preventivních dávkách k upevnění zdraví.

V roce 2007 (únor) jsem onemocněl chřipkou, a protože se mi špatně dýchalo, navštívil jsem svého lékaře, dal mi mimo běžných prášků ještě antibiotika. Po týdnu mne začalo bolet lýtko, byl jsem odeslán do nemocnice, kde mi zjistili trombózu žíly pod kolenem, dalším vyšetřením oboustrannou plicní embolii. Po propuštění za 10 dní jsem doma užíval jen Warfarin a chodil na kontroly. Asi po jednom měsíci jsem nastoupil do práce, cítil jsem se dobře. Za další měsíc jsem opět nemohl dýchat a to se stále zhoršovalo. Dělali mi různá vyšetření, až zjistili, že mám


v hrudníku značný výpotek, takže přistoupili k punkcím, jenže ty se každý týden opakovaly.

Pohmatem mi zjistili uzliny a na můj požadavek další léčby mi udělali odběr kostní dřeně z bederní kosti. Nastalo dlouhé čekání, protože vzorek byl odeslán do Prahy.

Na konci léta jsem byl vyzván, abych se dostavil do VFN na hematologii. Po běžných prohlídkách mi bylo sděleno, že mám folikulární non–Hodgkinův lymfom, typ B.

Nasadili mi chemoterapie, ale 1. typ podle mínění lékařů nebyl úspěšný a vývoj nemoci neprobíhal podle předpokladů, i když proběhly 3 cykly. Takže mi změnili typ chemoterapie a další tři cykly, i když jsem se cítil dobře a výpotky se netvořily, doktoři prohlásili, že se jim to stále nelíbí, že musí provést autologní transplantaci kostní dřeně.

Než nasadí další typ chemoterapie, musí odebrat kmenové buňky. Ale odběr vlastních kmenových buněk se nezdařil, tak mi nasadili 3. typ chemoterapie.

V té době jsem se dočetl o Ovosanu a po dohodě s doktorem Bednarčíkem jsem začal brát tento doplněk stravy i během dalších tří cyklů chemoterapie.

Po druhém cyklu se můj zdravotní stav značně zlepšil, takže jsem absolvoval ještě třetí a čtvrtý cyklus se již plně nerealizoval.

Byl jsem upozorněn, že se mi nemoc může kdykoli vrátit, a že by bylo nejlépe podstoupit transplantaci kostní dřeně od cizího dárce. Z příbuzenstva to nešlo, tak jsem se musel rozhodnout, zda mají hledat jiného dárce. Protože mi vysvětlili všechna rizika a hodně jsem si vyhledal na internetu a sháněl další informace, přesto bylo rozhodnutí velice těžké. Byl jsem ve výborném stavu, kontrola již neprokázala žádný patologický nález. Opět po konzultacích s MUDr. Bednarčíkem a dalšími odbornými lékaři jsem s transplantací souhlasil, protože mi vysvětlili, že to může


pro mne znamenat trvalé vyléčení.

Stále jsem užíval Ovosan podle doporučení pana doktora až do posledního dne před transplantací, kdy jsem měl Ovosan vysadit. Vařil jsem čaje z bylin a čekal na dárce s tím, že hledání potrvá dlouho.

Na podzim 2008 mi oznámili, že mají dárce a že mám termín v září. Musím říci, že jsem se dostal na špičkové pracoviště s neskutečně kladným přístupem veškerého personálu. Celý proces je naplánován přibližně na 42 dní v naprosté karanténě. Reakce na dárce jsou tlumeny léky, přesto k nim dochází, ale s tím se musí pacient smířit.

Asi po 33 dnech se u mne vytvořila taková imunita (dostatek bílých krvinek), že jsem byl propuštěn domů. Problémem bylo zajištění pokud možno sterilního, bezprašného prostředí, nepřijímat moc návštěvy, nechodit na veřejnost atd. Přesto jsem musel jezdit pravidelně na kontroly 2× týdně, později 1× týdně s rouškou na ústech. Potom se termíny prodlužovaly.

Samozřejmě mě provázelo nechutenství, ztráta chuti, ta se obnovila až po třech měsících, různé další reakce – afty, loupání kůže, narostly mi nové nehty atd. Měl jsem přísnou dietu, ale stejně jsem většinou neměl na nic chuť a izolaci jsem měl držet asi 100 dní.

Přesto jsem po 5 měsících dostal zápal plic. Naštěstí jsem se z toho během hospitalizace v nemocnici a 24hodinových kapačkách dostal a za 8 dní jsem byl propuštěn domů.

Opět následovaly kontroly každý týden, ale intervaly se stále prodlužovaly. Po 8 měsících jsem začal chodit do práce na částečný úvazek. Pracuji většinou s počítačem nebo pracuji z domova, přesto se někdy stalo, že jsem se necítil úplně fit.

Dá se říct, že až po 3 letech po transplantaci jsem se cítil už celkem zdráv a pomalu jsem nebral ohled na své onemocnění a pohybové a pracovní aktivity jsem patrně přeháněl.

Protože moje imunita je asi stále oslabena, jsem častěji náchylný na nachlazení a minimálně 2× za rok mne potká nějaká viróza nebo chřipka, i když mi bylo doporučeno očkování. Musím říct, že jsem absolvoval i očkování proti prasečí chřipce bez vedlejších projevů a reakcí.

V roce 2011 v září jsme oba se ženou, ona dřív, onemocněli chřipkou a z té jsem se nemohl dostat ani po 6 týdnech. Na kontrole, kam jsem byl pozván po 4 měsících, mi zjistili značný výpotek na plicích, který mi byl odstraněn. Musel jsem užívat antibiotika a léky proti plísním.

Při dalších kontrolách po 4 týdnech se zdravotní stav podstatně zlepšil, takže další kontrola byla až za dva měsíce.

V současné době se cítím celkem dobře, chodím do práce na zkrácený úvazek, doma můžu dělat všechny práce v rámci svých možností, pouze jsem dřív unavený.

Z dřívějších reakcí se občas stane, že cítím zhoršené trávení, které řeším douškem studené Coca–Coly nebo v krajním případě práškem.

Občas se vyskytne pálení a zarudnutí očí, ale to může být způsobeno i prací na počítači, řeším umělými slzami. Určitě si dám i sklenku červeného vína.

Návrat do normálního zařazení také nebyl pro mne jednoduchý. Značně se změní vizáž, hmotnost, vlasy atd. Lidé mne někdy nepoznali. Hlavně se vás lidé bojí něco zeptat, snaží se vás chránit před zatěžujícími informacemi a tím vás jaksi vyčleňují mimo dění (např. v práci).

V závěru mohu říci, že si člověk musí přehodnotit určité priority v životě. Pokud to jde, vyloučit jakýkoliv stres. Stát se i přejícím. Mít optimistické myšlení, ale to mi někdy nejde.

Zatím si musím odpustit některé aktivity, na které už nemám, lehce zkouším kolo, práci na domku, zahradě a chalupě jsou samozřejmostí, i když s určitým omezením. Takže mohu říct, že s posílením imunity proti nachlazení a chřipce se daří dobře. Musím chodit na pravidelné kontroly za 2–3 měsíce a na pravidelnou roční kontrolu na PET/CT na Homolku. Ale já tomu říkám velká STK a taky se dá na to zvyknout. Od začátku roku 2012 jsem opět po konsultaci nasadil Ovosan v preventivních dávkách k celkovému posílení organizmu. Jsem vděčný Ovosanu


za pozitivní zvrat v průběhu mé léčby.

Aktuální stav k začátku roku 2014 – přetrvává remise nádorového onemocnění, veškerá kontrolní vyšetření jsou bez průkazu nádorové patologie.

Žena A. B, ročník narození 1937

V únoru 2009 byl u pacientky zjištěn cirkulární tumor rektální ampuly 8 cm od svěrače; bez metastáz v dalších orgánech; Histologicky: středně diferencovaný karcinom, v jedné části přechod do infiltrativně rostoucího; CEA: 28,5; CA19-9: 120.

Terapie

3/2009 resekce rekta a odstraněno 16 pánevních LU, z nichž 6× metastáza nádoru.

Neodkladně byla zahájena radioterapie (v dávkách 25×18Gy + 6x2Gy) a nasazena chemoterapie (Xeloda). Třetí týden vysazena léčba pro tenesmy a průjmy.

Od 15. 7. do 8. 2009 po absolvování 3 sérií adjuv. chemoterapie Xeloda, pro elevaci markeru CEA a CA19-9 přešetření a zjištěno solitární meta v játrech v S8 v průměru 35 mm. Změna terapie na paliativní canri weekly.

Kolonoskopie 8. 9. 2009 bez známek tumoru; CEA: 19,2; CA19–9: 87; indikováno operační odstranění metastázy v játrech.

26. 10. 2009 konzultace k podpůrné léčbě Ovosanem, nasazena denní dávka 5 – 5 – 5 k dlouhodobému užívání.

10. 11. 2009 operace: hemihepatectomia l. dx – resekce segmentů V–VII, s ponecháním segmentu S VIII, meta ložisko dosahuje k hranici resekce, ale další 1 cm tkáně ošetřen radiofrekvenční ablací; cholecystectomia.

Kontrolní CT 19. 1. 2010: pravděpodobně pooperační změny


v S7 velikosti 32 × 18 mm, bez čerstvých meta ložisek; Dále chemoterapie od 24. 3. 2010; 16. 6. 2010 podána 5. série Xerox + 4× Avastin; onkomarkery z 7/2010: v normě.

CT plic a břicha z 26. 7. 2010: v resekční linii jater přetrvává hypodenzní ložisko bez vývoje – pooperační změny, plíce


bez patologie.

25. 8. 2010 – 8. série chemoterapie (Xerox + Avastin) v 80% redukci; CEA: 0,99; a elevace CA19-9: 37.

29. 10. 2010 hospitalisovaná s expresivní fatickou poruchou


při ischémii v povodí ACM vlevo – kompl. regrese, duální antiagregace; biologická th pro art. tromboembolii ukončena.

Na 4. 11. plánují CT břicha; echokardiografie z 10. 11. 2010 norm. systol. fc. obou komor, ao. a mitr. chlopně sklerotizace a zhrubnutí cípů bez poruch kinetiky, perikard bpn, není plicní hypertenze; CT z 4. 11. 2010: stacionární nález v resekční linii jater přetrvává hypodenzní ložisko bez vývoje; dále Ovosan v denní dávce 3 – 3 – 3.

Kontrolní rektoskopie a 30. 3. 2011: po anastomózu bez patologie.

16. 5. 2011 UZ břicha: v pravém jaterním laloku hypoechogenní area – může odpovídat pooperačním změnám, zjevné známky meta nejsou.

15. 6. 2011: UZ břicha bez ložiskových změn, onkomarkery negativní, dále dispenzarizace.

CT břicha a pánve z 9/2011: bez metastáz; rtg plic: negativní.

Trvá remise, Ovosan vysazen.

11. 1. 2012 nasazena dvouměsíční preventivní dávka Ovosanu 2 – 2 – 2.

Komentář

U pacientky ročník 1937 s karcinomem rekta s postižením lymfatických uzlin a metastázou v játrech došlo po přidání podpůrné léčby Ovosanem k probíhající paliativní onkologické terapii k výraznému zvýšení celkového léčebného efektu


a dosažení dlouhodobé remise onemocnění. V dalším období je Ovosan podáván s cílem minimalizovat riziko recidivy onemocnění.

Vážení přátelé,

ráda bych se s Vámi podělila o zkušenost s léčivým přípravkem – OVOSAN.

V únoru r. 2009 byl mé mamince, ročník 1937, zjištěn zhoubný nádor v konečníku, který ji byl v březnu odstraněn. Poté následovaly ozářky a chemoterapie. V srpnu téhož roku ji byly zjištěny metastázy v játrech a v listopadu ji byla provedená operace. Asi měsíc před touto operací maminka souhlasila s nasazením Ovosanu (tento předtím odmítala, aby nenarušila klasickou léčbu). Během operace podávání na několik dnů přerušila a potom opět Ovosan začala užívat a v podstatě ho užívala do ledna r. 2012, kdy po dohodě s lékařem ji byly denní dávky snižovány. S lékařem bylo dohodnuto na základě výsledků doručených zpráv z jednotlivých vyšetření, že se může udělat půlroční přestávka v užívání Ovosanu s následnou dávkou Ovosanu k prevenci recidivy onemocnění. V současné době má maminka výsledky kontrol v pořádku.

Chtěla bych ještě uvést, že o tomto přípravku jsem se dověděla od svého kolegy, kdy jeho žena tento přípravek užívala po operaci rakoviny prsu. Kolega mi dal kontakt na lékaře a dále přes internet jsem zjistila další informace ohledně přípravku. Poté jsem kontaktovala MUDr. Bednarčíka.

Jsem přesvědčena o tom, že tento přípravek mé mamince velmi pomohl a to i po stránce psychické, jelikož do něj vložila velkou naději. V dalším užívání přípravku v rámci prevence recidivy onemocnění budeme opět pokračovat.

Ráda bych tento přípravek používala i já sama a taktéž bych ho jako podpůrnou léčbu koupila i dalším mým blízkým k prevenci, ale bohužel je to trochu větší investice, takže jsem ráda, že mohu pomoci alespoň své mamince.

Moc děkuji p. MUDr. Bednarčíkovi za obětavost a odbornou péči o maminku D. V.

29. 3. 2012

Informace dcery o zdravotním stavu k začátku roku 2014: „Maminka se drží, je v pečovatelském domě, ale je samostatná, onkologické kontroly jsou bez patologie.“

Muž, ročník narození 1984, Crohnova nemoc

V roce 2003 mu byla odstraněna slezina pro idiopatickou trombocytopenickou purpuru. Od dubna 2010 akutní zánět tlustého střeva – potvrzena Crohnova nemoc. Subjektivně pacient udával velmi těžký průběh akutních potíží. V červenci 2010 začal užívat Ovosan po dobu jednoho měsíce v dávce 2 – 2 – 2 k podpoře hojení zánětlivých změn sliznice tlustého střeva a k prevenci nové ataky akutního onemocnění. Souběžně byl dlouhodobě podáván přípravek PhytoChi, což je bezalkoholový extrakt účinných látek ze směsi léčivých rostlin s velkým podílem adaptogenů a antioxidantů. K tomu bylo přidáno ještě 50 µg selenu denně. Ovosan i PhytoChi významně podporují proces hojení, mají protizánětlivé a imunomodulační účinky. Již po měsíci podpůrné léčby pacient udává: „Jsem nyní bez jakýchkoliv obtíží, cítím se velice dobře a od začátku srpna již chodím do práce. V současné době užívám ještě Prednison (10 mg denně), Pentasu (3 – 3 – 3), Acidum folicum (0 – 1 – 0) a Tardyferon (1 ‑ 0 ‑ 0). Postupně došlo k redukci medikace pouze na Pentasu.“ Dlouhodobě zůstává podpůrná léčba přípravkem PhytoChi a selenem. Ovosan necháváme v záloze pro případné zhoršení stavu. Veškerá komplexní gastroenterologická vyšetření až do konce roku 2013 byla v normě. Pacient se cítí dobře a neudává žádné problémy. Dle jeho vyjádření k doplňkové léčbě: „Myslím, že tato kombinace má velký vliv na příznivý průběh onemocnění.“

Komentář

Dobré zkušenosti s podáváním Ovosanu máme u více pacientů s nemocemi s autoimunitním podílem (Crohnova nemoc, ulcerózní kolitida, autoimunní hepatitis, ekzémy atd.). Ovosan zde pravděpodobně ovlivňuje kvalitu buněčných membrán a má výrazný imunomodulační efekt, který byl prokázán i v expe-rimentech na velkých laboratorních zvířatech. Výhodou Ovosanu je, že ho můžeme bez obav přidávat k probíhající terapii v každé fázi onemocnění a podporovat tak celkový léčebný efekt. Navíc jej lze dlouhodobě užívat s cílem minimalizovat riziko


a četnost atak onemocnění.


MUDr. Josef Mališ Klinika dětské hematologie a onkologie UK, 2. LF a FN Motol

Žena V. M., ročník narození 1970

V době onemocnění 39letá žena, která dosud vážněji nestonala. V průběhu těhotenství se objevily bolesti hlavy a zvracení, které se nelepšilo, naopak obtíže se stupňovaly, proto asi po 4 týdnech bylo provedeno CT vyšetření mozku, které odhalilo expanzivní proces ve frontální krajině mozku. V té době byla v 33. týdnu těhotenství.

Vzhledem závažnosti expanze a nutnosti jejího neodkladného řešení bylo rozhodnuto graviditu ukončit (se souhlasem nemocné) a ve 34. týdnu bylo těhotenství ukončeno císařským řezem (zdravý chlapec porodní hmotnost 2370 g / 46 cm). Po nezbytně nutné rekonvalescenci indikována k neurochirurgickému zákroku.

Terapie

Operace (16. 7. 2009) makroskopicky téměř radikální odstranění expanzivního procesu ve frontálním laloku, histologicky: glioblastoma multiforme s typickými znaky, WHO grade IV, v okrajích nádoru zastiženy části astrocytomu, z čehož lze předpokládat, že gravidita mohla malignizaci původního gliomu urychlit.

Po operaci následovala konkomitantní chemoradioterapie (srpen až září 2009) celková dávka 54 Gy a perorální chemoterapie temozolomidem (Temodal). Po skončení radioterapie pokračovala v pulzních cyklech perorálního temozolomidu.

Celkově se stav velmi dobře upravil, byla schopna plně se starat o své dítě, docházela na pravidelné kontroly klinického stavu a zobrazovacími metodami.

Říjen 2011 na MRI recidiva při pravidelné kontrole, bez klinických obtíží. Následně podstoupila operaci – makroskopicky totální odstranění recidivy glioblastomu.

Po operaci se rychle upravila, je opět plně samostatná, schopna se zcela postarat o své dítě (dvou a půlleté).

Ovosan začala užívat již v průběhu chemoradioterapie


a pokračuje ve stejné dávce až dosud, kromě nezbytných přerušení v době operací.

Komentář

Glioblastoma multiforme tvoří 12–15 % všech intrakraniálních tumorů. Glioblastoma multiforme (WHO gr. IV) se z high–grade gliomů vyskytuje nejčastěji. Prognóza není příznivá, bez příslušné terapie (operace, radioterapie a chemoterapie) nemocní umírají v průběhu 3 měsíců. Ale i ti nemocní, kteří jsou léčeni adekvátním způsobem, se dožívají 2 let jen ve 25 % a pětileté přežití je jen u 10 % nemocných. Naše nemocná žije relativně kvalitním životem již čtyři a půl roku. Nezpochybnitelným faktorem je přirozená vůle zůstat zdravá a soběstačná, aby mohla pečovat a vychovávat své dítě, poměrně dobré snášení náročné léčby lze v této situaci určitě přičíst i doplňkové trvalé léčbě Ovosanem.

Dobrý den,

svým dopisem bych chtěla podpořit všechny, které potkala zákeřná nemoc jménem rakovina.

Na nádor mozku – glioblastom – se přišlo v poslední čtvrtině mého těhotenství v červenci 2009. Problémy, které jsem do té doby měla, bolesti hlavy, nevolnost, jsem tomuto stavu přisuzovala. Jelikož jsem zdravotník a kolegyně o mě a mé nenarozené dítě měly strach, prošla jsem díky nim různými vyšetřeními, nakonec magnetickou rezonancí, kde se přišlo na problém mých bolestí. Jelikož jsem čekala dítě, byl s hospitalizací v nemocnici


s dobrou neurochirurgií problém. Nakonec jsem skončila v nemocnici v Hradci Králové. Za pět dnů po mém nástupu jsem porodila císařským řezem ve 34. týdnu zdravého chlapce. Týden poté jsem absolvovala operaci mozku. Operace se zdařila, pooperační stav proběhl bez obtíží. O velmi nepříznivé prognóze mého nádoru jsem se dozvěděla poměrně za krátký čas od operace. Byla jsem vděčná všem, kteří mi byli a jsou velkou oporou: můj přítel, rodina, přátelé a veškerý personál, se kterým jsem se v tento čas potkala.

Jelikož žiji v Praze, další léčba probíhala v Nemocnici Na Bulovce – během podzimu 2009 jsem prošla radioterapií spolu s chemoterapií, která do dubna 2010 pokračovala. Také mohu jen děkovat. Léčba proběhla s minimálními problémy.

Ještě před veškerou touto léčbou jsem se přes kolegy zdravotníky dozvěděla o Ovosanu. Užívání tohoto prostředku ve mě vzbudilo naději a motivaci k dalšímu boji s touto chorobou. Měla jsem velkou radost z toho, že jsem se dostala do pilotního programu a od této doby užívám Ovosan spolu s Wobenzymem, který si hradím.

Ordinaci onkologa jsem navštěvovala každé 3 měsíce, vždy po absolvování MRI až do září 2011, kdy se objevila recidiva. Operaci recidivy jsem absolvovala v Ústřední vojenské nemocnici, kde lékařům a ostatnímu zdravotnickému personálu děkuji za jejich profesionální práci, účast a lidské chování.

Nyní prodělávám chemoterapii, mám jen drobné problémy, cítím se dobře.

Ano, bylo a je i mnoho chvil, kdy se člověk lituje a je mu moc smutno. Mám malé dítě, které bych chtěla vychovat, ale nakonec je člověk šťasten za každý normální den a děkuje a bojuje za každou minutu.

Po celou dobu léčby jsem navštívila i několik léčitelů. Musím říci, že většina z toho byla pro mne ztráta času i peněz. Nevěřím, že Ovosan mne vyléčí, věřím ale, že mi svými účinky psychicky a fyzicky velmi pomáhá.

Děkuji ze srdce tedy i firmě AREKO!

V. M., 2012

Aktuální stav k začátku roku 2014 – bez známek nádorové patologie. Přetrvává remise. Žena O. V., ročník 1954

Pacientce bylo v době onemocnění 40 let a tehdy byla operována pro nádorovou duplicitu – karcinom ovaria a endometria, karcinom ovaria recidivoval v roce 2006, tzn. 12 let po iniciální operaci.

Terapie

Tato recidiva byla sice lokální, ale s infitrativním růstem do okolních nitrobřišních orgánů, pro které bylo nezbytné provést rozsáhlou resekci tlustého střeva, resekci ureterů a jejich vyvedení na stěnu břišní (ureterostomie).

Po těchto zákrocích nemocná absolvovala radioterapii a chemoterapii s dobrým lokálním efektem.

Dva roky po léčbě recidivy se objevilo při PET vyšetření ložisko aktivity v pravé plíci a následně provedené zobrazovací vyšetření odhalilo metastatické ložisko v plicním parenchymu. Při provedené lobektomii bylo toto ložisko radikálně odstraněno a histopatologické vyšetření potvrdilo metastázu karcinomu ovaria.

Kontrolní PET vyšetření na podzim roku 2011 – 18 měsíců


po torakotomii potvrdilo kompletní remisi onemocnění – žádnou aktivitu nádorového procesu.

Komentář

Duplicita maligního nádorového onemocnění je vždy prognosticky velmi nepříznivou známkou, pokud se objeví recidiva – nové vzplanutí nádorového procesu, pak se prognóza významným způsobem zhoršuje. A u naší nemocné se tak stalo 2×. Dosažení kompletní remise je velmi neobvyklým jevem. Pacientka užívá Ovosan od roku 2008.

S manželem jsme chtěli mít dvě děti, ale dlouho jsem nemohla otěhotnět. Prodělala jsem řadu lékařských vyšetření, ale všechny s výsledkem vše je v pořádku. Nakonec jsem podstoupila umělé oplodnění, ale ani to se nepovedlo. Proto jsme v 38 letech adoptovali novorozence. Vše bylo najednou krásné, život konečně dostal smysl.

To, že mám stále silnější a bolestivější menstruaci ustoupilo do pozadí. Vždyť i gynekoložka říkala, že je vše v pořádku, jen mi předepsala nějaké hormony. A že mě bolí břicho? Přece nebudu s každou bolístkou hned chodit k doktorovi. Bolest se ale stupňovala, tak jsem přece jen šla ke gynekoložce. Něco mi nahmátla v břiše a poslala mne do nemocnice. Tam jsem se dozvěděla, že je nutná operace. Psal se rok 1994 a mně bylo 40 let a měla jsem dvouletého syna.

Operace dopadla dobře, jen bylo divné, že mi při propuštění nikdo nechtěl nic říci, že ještě nemají výsledky histologie, ať přijdu za 14 dní do ambulance. „Vám nikdo nic neřekl?“ To byla první otázka paní doktorky, ke které jsem byla přidělena. Tak mi opatrně začala vysvětlovat, že mám trochu změněné buňky, že to nic hrozného není, ale raději to přeléčíme. Následovalo 6 dávek chemoterapie, při které mně bylo opravdu velmi špatně, fyzicky i psychicky. O tom, co mi vlastně je, jsem se neodvažovala přemýšlet, natož hovořit. Léčba zabrala a já jsem chodila každý měsíc na kontroly, pak za dva, tři, za půl roku a po pěti letech jsem byla převedena k obvodní gynekoložce. V té době vše bylo tajné, výsledky lékařských vyšetření jsem vůbec nedostala ani k nahlédnutí. A co mi vlastně je, jsem nechtěla vědět, předpokládanou diagnózu jsem se snažila vytěsnit ze svých myšlenek, neodvažovala se ji vyslovit.

Po deseti letech jsem se cítila docela dobře a chodila na pravidelné prohlídky. Při jedné z nich se gynekoložce cosi nelíbilo, poslala mě opět do nemocnice na ultrazvuk, kde bohužel „něco“ našli, ale markery byly v pořádku, tak pan primář rozhodl, že „to něco“ jen budeme sledovat. Tušila jsem, že to zřejmě není správné rozhodnutí, ale před 10 lety mi při chemoterapii bylo tak strašně zle, že jsem rozhodnutí primáře uvítala. Je to přece pan primář a určitě mě nechce poškodit. Navíc markery byly stále v pořádku, jen „to něco“ se postupem času mírně zvětšovalo. Zkoušela jsem to konzultovat i s jinými lékaři, možná jsem nebyla dost důrazná, ale všechny odpovědi byly velmi mlhavé.

Po dvou letech sledování jsme v létě jeli na dovolenou na hory, bez problémů jsem chodila přes 1000 výškových metrů nahoru i dolů. Po návratu se mi ale udělalo špatně, musela jsem do jiné nemocnice než předtím a tam vše najednou dostalo rychlý spád. Nejprve jsem dostala vynadáno, proč při své anamnéze nechodím pravidelně na kontroly, vysvětlila jsem systém „kontroly toho něčeho“ a pak už následovaly jen významné pohledy mezi lékaři. Během 14 dní jsem podstoupila operaci recidivy nádoru spojenou s plastikou nádorem zasažených močovodů a následnou aktinoterapii a chemoterapii. Opět mi bylo zle i přes podávané léky proti nevolnosti. Ale říkala jsem si: „Musíš to vydržet, pak zas bude dobře“.

Bohužel nebylo. Nejprve mi kvůli neprůchodnosti močovodu musela být udělána nefrostomie a asi za čtvrt roku jsem měla neprůchodná i střeva, takže následovala další těžká operace, při které mi byly vyšity dvě stomie – kolostomie a urostomie. Po rekonvalescenci jsem na internetu našla pražský klub stomiků a začala se podílet na jeho činnosti. Zde mi byla navržena účast na studii o účincích OVOSANU. To jsem uvítala, protože OVOSAN jsem užívala i během rekonvalescence po operaci, a tak jsem mohla s jeho užíváním pokračovat dlouhodoběji.

Chodím na pravidelné kontroly na různá odborná pracoviště a zneklidňovala mě věta, kterou lékaři téměř vždy psali do mých výsledků vyšetření „Pacientka je obtížně vyšetřitelná pro …“. Následkem špatné zkušenosti s absolutní důvěrou vůči lékařům jsem začala shánět informace o dalších možných vyšetřeních. Aby se zas něco nezanedbalo.

Dozvěděla jsem se o poměrně hodně průkazné vyšetřovací metodě PET CT a požádala svou onkoložku, zda bych ji nemohla podstoupit, přestože opět všechny výsledky vyšetření byly v pořádku. Po celou dobu jsem brala OVOSAN 3 × 2 kapsle.

Při vyšetření PET CT mi našli malý „útvar“ na plicích, který se mírně zvětšoval (opět markery nic neukázaly), a tak jsem podstoupila další operaci, při které mi byla tato netypická metastáza odstraněna. Zároveň mi lékař zvýšil dávku OVOSANU na 3 × 5 kapslí. Nevím, jestli za to mohu děkovat právě OVOSANU, ale zatím jsou další výsledky všech vyšetření v pořádku (2 roky po poslední operaci). Zároveň od té doby, co ho beru, jsem výrazně méně náchylná k rýmě a nachlazení, takže se určitě zlepšila moje imunita. Proto jsem ráda, že se studie mohu účastnit a tímto vám chci za to poděkovat.

Aktuální stav k začátku roku 2014 – trvá kompletní remise.

Muž J. M., ročník narození 1949

V době stanovení diagnózy (červenec 2002) 55letý muž – iniciálně karcinom recta s metastázami do uzlin a jater, operován, pak provedena amputace recta s odstraněním zvětšených uzlin v retroperitoneu, současně provedena parciální resekce jater pro přítomné metastázy, pak následovala příslušná chemoterapie.

Terapie

Dva roky po ukončení terapie (duben 2004) nádorový proces diseminoval do plic, po resekci plicních segmentů postižených metastázami pokračoval v chemoterapii 2. volby, dosáhl kompletní remise, ale v roce 2008 nová ložiska v plicích, která byla chirurgicky odstraněna. V roce 2009 metastázy v játrech, chirurgicky vyřešeny, pak následovala biologická léčba, poslední operace recidivy v oblasti retroperitoneálních uzlin v prosinci 2010.

V současné době je bez detekovatelné aktivity nádorového onemocnění, užívá Ovosan od roku 2009 v dávce 3 × 5 kapslí. Subjektivně se cítí velmi dobře, je plně soběstačný.

Komentář

Zcela neobvyklý průběh opakovaně relabujícícho nádorového procesu a překvapivě velmi dobrého celkového stavu nemocného.

Před deseti lety jsem onemocněl rakovinou tlustého střeva. Jsem po šesti operacích a šesti chemoterapiích. Bylo mi hrozně špatně.

Můj stav se začal velice rychle zlepšovat, když jsem začal užívat OVOSAN od firmy AREKO. Dostal jsem opět chuť k jídlu, posílila se mi imunita, neonemocněl jsem ani chřipkou. Přestaly nevolnosti jako při chemické léčbě. Už nezvracím, nemám ani průjem, nebolí mě hlava, nepociťuji celkovou únavu a cítím se v psychické pohodě.

Jsem soběstačný a nemám problémy s vykonáváním drobných činností. Po těch operacích nezvládnu pouze velkou fyzickou zátěž.

Děkuji všem, kteří pracovali na výzkumu a výrobě přípravku OVOSAN a všem, kteří mi s ním pomáhají. Na takový preparát jsme dlouho čekali.

J. M.

Aktuální stav na začátku roku 2014 – leden 2014 proběhla další operace – odstranění metastázy v játrech.

Žena A. P., ročník narození 1950

V době diagnózy (říjen 2004) 54letá žena, operovaná pro lokalizovaný karcinom ovaria vpravo, chirurgický zákrok byl makroskopicky radikální, histologicky se jednalo o nediferencovaný (biologicky vysoce aktivní) karcinom.

Terapie

Následovala adjuvantní chemoterapie. V květnu 2008 byla při pravidelné kontrole diagnostikována recidiva v retroperitoneálních uzlinách, absolvovala chemoterapii 2. volby (karboplatina a taxany), dosáhla 2. úplné remise, ale v březnu 2009 opět nové vzplanutí onemocnění v retroperitoneálních uzlinách, následovala neindukční chemoterapie. Od roku 2009 užívá Ovosan v dávkách 3 × 2–5 kapslí.

V lednu 2011 další vzplanutí onemocnění – opět uzliny v retroperitoneu, zahájena další chemoterapie s Hycamtinem.

Komentář

Karcinom ovaria je relativně dobře léčitelné onemocnění, ale recidivy významně snižují prognózu. Nemocná bojuje se svým onemocněním už téměř 8 let (celkem 4 vzplanutí nádorového procesu), což je krajně neobvyklé a překvapující.

Zasílám Vám svoje zkušenosti s Ovosanem:

Onkologické onemocnění se u mne projevilo již čtyřikrát. V roce 2004 jsem měla rakovinu vaječníku (operace, chemoterapie), v r. 2008 jsem měla nález v blízké mízní uzlině (chemoterapie), poté byly zjištěny dvě mízní uzliny v retroperitoneu (operace v r. 2011 a následná chemoterapie) a letos (2012) na začátku roku mi bylo opět zjištěno několik drobných mízních uzlin ve stejné oblasti, takže od února chodím na chemoterapie.

Když jsem onemocněla podruhé, vyhledala jsem si internetové stránky Ligy proti rakovině a přes ně jsem se dostala do Centra preventivní a následné onkologické péče Na Slupi. Od té doby užívám Ovosan.

Moje zkušenosti s Ovosanem, i když je obtížné posoudit, jak na mě působí:

– v poslední době mi lékaři říkají, že mám v pořádku markery, i když nález je pozitivní,

– zatím jsem během léčby neměla chřipky,

– při loňské léčbě jsem Ovosan neužívala z důvodu velkých nevolností a nemoc se po půl roce vrátila, ale souvislost nemohu nijak prokázat, třeba by se vrátila i tak,

– před třetím onemocněním mi byla dávka Ovosanu výrazně snížena, ale také nevím, zda by k návratu nemoci došlo i při vyšších dávkách.

Užívání Ovosanu mi trochu pomáhá i psychicky tím, že mám pocit, že s onemocněním bojuji aktivně, ale při chemoterapiích je pro mě někdy obtížné polykat větší množství tablet (3 × 4 denně).

Děkuji Vám za dosavadní pomoc.

A. P.

Aktuální stav k začátku roku 2014 – léčba pro dlouhotrvající recidivu v uzlinách stále pokračuje, paní A. P. je v dobré kondici a léčbu snáší dobře.

Muž J. V., ročník narození 1955

V době stanovení diagnózy (říjen 2006) 51letý muž sledován


na neurologii pro epiparoxyzmy (sekundární z přítomného nádorového procesu), na MRI nalezen infiltrativně rostoucí nádorový proces mozku v precentrální oblasti vlevo.

Terapie

Nádor byl parciálně odstraněn, histologicky se jednalo oligoastrocytom, grade II. Po operaci byl nemocný několik měsíců bez další konzervativní léčby, ale pro mírnou progresi nálezu na MRTI byla aplikována chemoterapie a radioterapie na iniciální rozsah nádoru, stav se postupně zlepšoval, epilepsie byla kontrolována chronickou aplikací antiepileptik.

V současné době je nemocný plně soběstačný, bez známek neurologického zhoršení, MRI neprokazuje progresi nálezu. Trvale užívá Ovosan v dávce 3 × 3 kapsle.

Komentář

Uvedený typ nádorového procesu mozku patří do skupiny nádorů s nejistým a nepředvídatelným biologickým chováním, dokáže být měsíce až roky zcela klidný, bez jakékoliv aktivity a po delší nebo kratší periodě může vykazovat růstovou aktivitu, často velmi rychlou. Tato progrese však také nemusí vůbec nastat. Proto je velmi obtížné vyhodnotit, které faktory se podílejí na současném uspokojivém stavu nemocného.

Na počátku užívání Ovosanu se vyskytly nežádoucí účinky – podrážděnost a únava trvaly asi 10 dní, poté se stav výrazně zlepšil, snížila se úroveň podrážděnosti (k ní přispívalo současné užívání Depakinu, který má jako vedlejší účinek právě kolísání nálad).

Při pravidelném spánkovém režimu došlo ke snížení únavy/ospalosti během dne.

Onkologická léčba, která se ukázala zcela neúčinnou, vyvolala pouze leukopenii a byla z tohoto důvodu přerušena, pozitivní účinek Ovosanu se patrně nemohl projevit – začal jsem ho brát až bezprostředně před ukončením léčby.

Podle zkušeností známých pacientů, u kterých proběhla onkologická léčba s podobným výsledkem, jsem však netrpěl jimi popisovanými potížemi – nevolností, nadměrnou únavou, ospalostí během dne a z laického hlediska depresí.

Obecně a téměř objektivně lze potvrdit pozitivní účinek Ovosanu na zvýšení celkové imunity organizmu. Od začátku užívání Ovosanu netrpím následky nachlazení (kašel, rýma), resp. pokud nastanou, mají lehčí průběh, max. 3 – 4 dny), výrazně se zvýšila odolnost vůči pylové alergii (rýma), trpím jí asi 8 let, nyní


po dlouhodobém užívání Ovosanu je průběh alergie na velice příznivé úrovni.

Nelze opominout ani vliv Ovosanu na hojení řezných ran a odřenin při domácích pracích a pohybových aktivitách – zjevně urychluje jejich hojení.

S pozdravem J. V.

Aktuální stav k začátku roku 2014 – stabilizovaný stav a nález.

Muž P. H., ročník narození 1944

V době onemocnění (srpen 2009) 65letý nemocný s karcinomem prostaty. V době diagnózy již patrné metastázy v uzlinách v retroperitoneu, mnohočetně na pobřišnici a také ve skeletu, především v páteři.

Terapie

Zahájil příslušnou konzervativní léčbu, absolvoval i radioterapii


na celou páteř, protože měl závažné bolesti, které vyžadovaly kontinuální léčbu opiáty.

V současné době přetrvává únava a občasné bolesti, především páteře. PSA (prostata specific antigen) je velmi citlivým markerem, který přesně monitoruje průběh onemocnění. Z původních desítkových (extrémně vysokých) hodnot pokles na současné jednotky, ale i tak ještě stále nad horní hranicí normy. V současné době je téměř 3 roky od stanovení diagnózy – diseminovaného karcinomu prostaty – prognosticky krajně nepříznivého onemocnění.

Komentář

Od listopadu 2009 užívá Ovosan v dávce 3 × 5 kapslí, léčbu snáší (vzhledem k rozsahu onemocnění a intenzity léčby) velmi dobře. Je to skutečně mimořádný případ a roli konkomitantního užívaní Ovosanu nelze vůbec zpochybnit, naopak zdůraznit.

Na základě Vašeho požadavku posílám svůj názor na průběh užívání preparátu OVOSAN.

V září 2009 jsem byl hospitalizován na onkologii v Thomayerově nemocnici v Krči asi po tříletém zkoumání příčin mých bolestí, které koncem roku 2008 vyvrcholily do extrému a po dvou po sobě jdoucích operacích páteře (7/2009 a 8/2009) v nemocnici Na Homolce (teprve při druhé operaci konstatována rakovina prostaty s metastázami do uzlin, bederní a hrudní páteře).

Po terapii ozařováním a další léčbě jsem dostal kontakt na Vaše centrum, kam jsem se po telefonickém rozhovoru dostavil, resp. byl přivezen. Na základě mého celkem neutěšeného stavu jsem byl zařazen do Vašeho výzkumného programu.

Lze konstatovat, že preparát OVOSAN zřejmě snížil trápení mého organismu po vyrovnávání se s následky drsné (ale zřejmě nutné) onkologické terapie, po celou dobu užívání jsem nedostal žádnou virózu, angínu, rýmu apod.

Můj zdravotní stav se stabilizoval tak, že jsem mohl vynechat morfin a další léky užívané po ozařování, bolesti se zatím stabilizovaly na přijatelnou mez.

V současné době absolvuji ozařování 1. hrudního obratle, na kterém byly metastázy a při scintigrafii v únoru tam byl zjištěn signál. Ozařování snáším mnohem lépe než v roce 2009. Nekoná se extrémní pocení, slabost, bolesti hlavy apod. Ostatní metastázy jsou zatím v klidu. Domnívám se, že preparát OVOSAN se výrazně podílí na snesitelnějším průběhu onkologické léčby, posiluje imunitu organismu proti virům a bakteriím a celkově posiluje zdevastovaný organismus.

S pozdravem Ing. P. H.

Aktuální stav k začátku roku 2014 – stabilizovaný stav, stabilizovaný nález v bederní páteři, posledních několik vyšetření nevykazuje zhoršení.


MUDr. Igor Havlín Žena E. T., ročník narození 1963

Paní Eva (výška 186 cm a váha 95 kg) pozorovala bulku v pravém prsu od února 2008. Na počátku srpna 2008 si objevila bulku i v levém prsu. K prvnímu vyšetření se do naší ordinace dostavila 24. 9. 2008. Při vstupní prohlídce jsme zjistili v pravém prsu rezistenci v HZK o průměru 5 cm a paket patologicky zvětšených lymfatických uzlin v pravé axile. V levém prsu byl v HVK rozsáhlý absces s flegmonou v okolí.

Terapie

Provedli jsme punkci 650 ml kalné, žlutavé tekutiny. Vzhledem k abscesu jsme nasadili ATB léčbu a pacientku indikovali k MG, US a bioptickému vyšetření. Biopsie potvrdila vpravo IDCA (invazivní duktální karcinom) grade 3, a to i v lymfatických uzlinách, vlevo IDCA gr. 3. V léčbě jsme zatím pokračovali opakovanými punkcemi k odlehčení tlaku na okolní žlázu a kůži. Přesto došlo k tumorosní infiltraci kůže.

Současně probíhala stagingová vyšetření – RTG S + P – neg., US břicha – neg. A scintigrafie skeletu – negativní. V této době jsme považovali za jediné možné řešení neoadjuvantní chemoterapii a ablaci prsů s exenterací LU v obou axilách a následnou chemoterapií.

Po dohodě jsme zahájili léčbu podáváním OVOSANU v dávce 10 – 10 – 10 kapslí a neoadjuvantní chemoterapií. Celkově bylo podáno 9 cyklů neoadjuvantní chemoterapie v období od října 2008 do května 2009. Vzhledem k podávání OVOSANU byla tolerance NCHT zlepšena. Výsledkem této léčby došlo ke zmenšení nádoru v obou prsech.

Pacientka nechtěla za žádnou cenu podstoupit ablaci obou prsů, a tak jsme, i vzhledem k operabilitě, provedli v květnu 2009 parciální resekci s exenterací axilly vpravo a vlevo parciální resekci


s exstirpací SLU. Histologický nález – vpravo – residua IDCA obklopené regresivně produktivními změnami po NCHT – velikost ložiska 10 × 5 × 10 mm, v LU metastasa do 3 z 15 odstraněných lymfatických uzlin – nekrosa + jizvení, vlevo – rozsáhlé produktivně zánětlivé změny, ložisko abscesové nekrosy 8 × 10 × 20 mm, v 1 SLU pouze lipomatosní atrofie.

Radioterapii pacientka, po vlastním rozhodnutí, neabsolvovala.

Na MG + US 19. 12. 2009 byl nález bez patologického ložiska.

Vyjádření pacientky z dubna 2012

Dnes vím, že ne náhodou jsem se dostala k výbornému lékaři. Každá má návštěva u něho probíhala co nejprofesionálněji, ale především lidsky. Vnímala jsem skutečný zájem mi pomoci. Nebyla jsem jen číslo, každý den jsem ztrácela na váze 1 kg, byla jsem slabá, nechtěla jsem tady být, jak mi bylo zle. Nabídl mi zařazení do programu s léčebným prostředkem Ovosan. Ačkoliv má vždy přeplněnou čekárnu pacienty, chápu proč, v klidu mi vysvětlil vše ohledně medikace a posléze jsem odcházela s plnou taškou tohoto podpůrného, uzdravujícího zázraku.

Domnívám se, že nejen já, ale i ostatní pacienti vnímají zájem, ochotu a snahu lékařů. Bohužel ne všichni dokážou naslouchat, být trpěliví a vžít se do pocitů pacienta. Já osobně jsem přesvědčena, že Ovosan mi pomohl jen proto, že mi ho naordinoval můj lékař s upřímným zájmem mi pomoci. Tobolky, které jsem polykala, mi ze začátku nedělaly žádné problémy v dávkování, ačkoliv jsem užívala 30 kapslí denně. Posléze mě začal bolet žaludek


a otékalo mi tělo (břicho, ruce, nohy, obličej). Můj ošetřující lékař našel řešení, snížil dávkování na 3 × 7 kapslí, vyžadoval častější kontroly a nepolykala jsem celou tobolku, ale vysávala po rozkousnutí jejich obsah.

Jsem přesvědčena, že preparát Ovosan rozhodně přispěl k mému uzdravení a lepšímu snášení chemoterapie. Děkuji týmu vědců, kteří se podílí na jeho vývoji. Ovšem faktem zůstává, že díky svému lékaři, jeho přístupu i operačnímu zákroku, na který si jiní netroufali, žiji. V současné době mám tumormarkery v normě a jsem v pořádku. Děkuji za všechny pacienty, kteří mohou Ovosan užívat.

Pacientka ukončila užívání Ovosanu v dubnu 2012 ve stabilizovaném stavu.


MUDr. Hana Zelenková, Ph.D.

Paní Marie si před 4 roky všimla drobného poranění na posledním článku palce levé ruky. Protože se déle než měsíc s pomocí „domácí lékárničky“ nehojilo, zašla k lékaři. Téměř dva měsíce byly na palec nanášeny různé masti, ale bez úspěchu. Ložisko se zvětšilo, zasáhlo kromě špičky prstu i pod nehet a začalo bolet. Na naší kožní ambulanci, kterou pacientka navštívila, bylo doporučeno radikální řešení – amputace palce pro podezření na maligní melanom. Diagnóza se bohužel při histologickém vyšetření potvrdila. Období rekonvalescence a postupné hojení netrvalo dlouho, zvyknout si ale na změněnou funkci ruky trvalo o něco déle. Chirurg ani onkolog se k další léčbě nevyjádřili. Paní Marie ale chtěla udělat maximum pro to, aby onemocnění nepostupovalo, a zejména aby zabránila možné recidivě. Doporučili jsme užívání Ovosanu.

Ovosan užívá už třetí rok. Průběžně se kontrolují laboratorní testy a samozřejmě klinický nález. Pacientka nemá obtíže ani známky recidivy. V tomto případě považujeme používání Ovosanu


za mimořádně efektivní.

Paní Anně je 86 let, léčí se na srdce, vysoký tlak, občas má potíže s klouby a posledních 10 let zjištěné řídnutí kostí. Navzdory tomu, že užívá mnoho léků, je velmi aktivní a jak říká rodina, neposedí. Asi před 5 lety si všimla na levém spánku malého výrůstku, který léčila domácími recepty, včetně přikládání lístků jitrocele. Výrůstek se ale zvětšoval a proto na naléhání rodiny navštívila naši ambulanci. Po probatorní excizi byla doporučena léčba speciálním krémem a po 2 měsících došlo k zhojení. Asi 4 měsíce po zhojení se babička v místě jizvy poranila a znovu se objevil výrůstek, potom malý vřed, a když se „pochlubila“ rodině se svým onemocněním, ložisko už bylo velikosti asi 5 cm v průměru, hnisalo, velmi bolelo a postupně opuchla celá levá strana obličeje. Na plastické chirurgii byl doporučen radikální zákrok, který ale pacientka s ohledem na svůj věk odmítla. Radikální zákrok nakonec nedoporučil ani internista v předoperačním vyšetření. Následovalo konzervativní ošetření a po 4 měsících se ložisko zmenšilo asi o třetinu. Tehdy ale pacientka ztratila svoji dosavadní chuť k životu, ztratila na váze a celkově se zhoršil její zdravotní stav. Před dvěma a půl lety se tedy přistoupilo k užívání Ovosanu, který užívá dodnes. Po 2 měsících užívání bylo patrné nejen zmenšení ložiska, ale zejména se velmi zlepšil celkový zdravotní stav. Dnes babička znovu prohání celou rodinu, nález na spánku se zlepšil a ranka je velikosti 2 × 1 cm. Na Ovosan pacientka a celé příbuzenstvo nedá dopustit a považuje ho za hlavní důvod zlepšení zdravotního stavu. Stejný názor má i ošetřující lékař.

Jan je pohledný, 28letý mladý muž. Před 5 lety se mu na pravé tváři udělala malá bradavička, která se postupně zvětšovala. Po vyšetření následovala probatorní excize s nemilosrdným závěrem – jde o kožní nádor, sice nezhoubný, ale je potřebné radikální řešení. Jan postoupil operaci, ale do 5 měsíců se problémy objevily znova, potom s až hrozivou pravidelností ještě 3× v půlročních intervalech. Poslední operaci odmítl a recidiva byla léčená speciální mastí. Současně s lokální léčbou se před více než dvěma a půl léty začalo s užíváním Ovosanu. Janovi dnes neradostné období léčby připomíná drobná jizva na tváři, pravidelně chodí na kontroly a Ovosan, který mu podle jeho slov znovu vrátil chuť do života, užívá stále. Přes léto zůstává jeho povinností chránit si kůži před slunečními paprsky.


ČÁST TŘETÍ


PŘÍSPĚVKY LÉKAŘŮ

Ve třetí části této publikace jsou otištěny příspěvky několika lékařů, kteří mají zkušenosti s podporou léčby Ovosanem.


MUDr. Vladimíra Jeřábková, onkolog, pediatr

Používání Ovosanu u dětí

Zkušenosti, které máme s používáním Ovosanu u dětí, jsou zatím velmi malé. Jednak jsou omezené obecně nízkým výskytem nádorových onemocnění u dětí, a jednak pro děti obtížně polknutelnou formou Ovosanu. Jsou to ovoidní kapsle, jejichž polykání dělá menším dětem nebo těm, které mají polykací akt poškozen vlivem jejich onemocnění, značné problémy. Proto v současné době nemůžou užívat Ovosan všichni dětští pacienti, kteří by byli vhodní a jejichž rodiče by měli zájem.

Na rozdíl od zkušeností u dospělých, kde většinou účinky Ovosanu vidíme v řádu týdnů až měsíců, můžeme pozorovat


u dětí jeden z efektů již během prvních dní užívání. Po začátku podávání Ovosanu jsme zaznamenali u dětských pacientů zvýšenou chuť k jídlu, následně doprovázenou vzestupem hmotnosti dítěte. Velkým problémem u dětí je opakovaný nástup nechutenství při zahájení chemoterapie, následovaný úbytkem váhy. Děti nemají chuť k jídlu, ať už subjektivně, nebo nemůžou objektivně potravu přijímat pro poškození sliznic trávicího traktu (zejména v dutině ústní) jako následek vedlejších nežádoucích účinků některých druhů cytostatik. Příjem potravy se často nezlepší ani po zhojení sliznic, nicméně při podávání Ovosanu se téměř u 50 % pacientů tento problém vyřešil. Děti skutečně lépe jedly a viditelně přibíraly na váze.

To je případ i našeho jednoho dětského pacienta, který se léčil pro zhoubné nádorové onemocnění mozku. Nádor byl lokalizován v zadní jámě lební, byl chirurgicky radikálně odstraněn a poté následovala chemoterapie, kterou pacient netoleroval příliš dobře. Léčba byla provázena řadou komplikací, které se ale postupně podařilo zvládnout a pacient se blížil k dokončení léčby. Jedním z problémů byl výrazný pokles váhy dítěte, trpěl nechutenstvím a intolerancí stravy. Po zahájení podávání Ovosanu se stav dítěte výrazně upravil, zlepšila se chuť k jídlu a následoval i vzestup váhy. Rodiče pokračovali v podávání Ovosanu i po ukončené léčbě a asi po dvou měsících po konci terapie se rozhodli Ovosan vysadit, protože dítě bylo ve výborném stavu, prospívalo a těšilo se dobrému zdraví. Nicméně po dvou dnech vysazení Ovosanu se u dítěte objevily příznaky, které doprovázely úvod nemoci – bolesti hlavy, malátnost, slabost, nechutenství. Vyděšení rodiče nasadili zpět Ovosan a dítě se během dvou dnů opět vrátilo „do normy“. V současné době je pacient půl roku po ukončené léčbě, je v klinicky výborném stavu, bez známek aktivity základního onemocnění a pokračuje v udržovací dávce užívání Ovosanu.

Protinádorový efekt Ovosanu jsme jasně u dětí zatím nezaznamenali, samozřejmě je to otázka jen velmi těžko hodnotitelná, protože všechny děti se léčí ať už chemoterapií nebo i radioterapií či operací. V naší sestavě máme případ jednoho pacienta, který má diagnostikován inoperabilní nádor mozku, byl léčený podle obecně uznávaných postupů, ale prognóza tohoto typu onemocnění je špatná, většina pacientů s touto diagnózou svému onemocnění podlehne. Náš pacient je tři měsíce po ukončené léčbě ve velmi dobrém stavu, daří se mu výborně a v současné době je bez subjektivních obtíží. Při kontrolách zobrazovacími metodami je nádor zatím bez růstové aktivity. Pacient nadále pokračuje v užívání Ovosanu.

Z výše uvedeného je jen velmi obtížné a také troufalé dělat nějaké jednoznačné závěry. Nicméně lze z jednotlivých případů vypozorovat alespoň dílčí možné pozitivní účinky Ovosanu. Soubor dětských pacientů je opravdu velmi malý, ale až překvapivě velká část dětí zareagovala na užívání pozitivně. Potlačení nechutenství a prohlubující se neprospívání jednotlivých dětí bylo celkem jednoznačné a ani v jednom případě jsme nezaznamenali nějaký nežádoucí vedlejší účinek. Jediný problém, který vidíme v současné době, je již zmíněná forma přípravku, která zatím neumožňuje užívat Ovosan všem dětem.


MUDr. Hana Zelenková, PhD., primářka dermatovenerologického oddělení

Komplex biologicky aktivních fosfolipidů BAF® – aktuální aplikace v dermatologii

Po mnoholetých zkušenostech je možné s plnou zodpovědností konstatovat, že Ovosan představuje spolehlivého pomocníka při ochraně zdraví, především posilováním přirozené obranné schopnosti organizmu, není návykový a jeho užívání je bez vedlejších nežádoucích účinků.

Výzkumy účinků Ovosanu u onkologických pacientů (v oblasti dermatologie melanom kůže) prokázaly efekt zejména při prevenci vzniku nádorových onemocnění u rizikových osob. Ovosan potlačuje nežádoucí účinky onkologické léčby. Ukázal se i jako velmi účinný při zvládání dlouhodobého stresu, pozitivně ovlivňoval stavy psychické a fyzické únavy, působil jako roborans při virových a bakteriálních onemocněních (např. mononukleóze). Byl rovněž účinný při chronických degenerativních onemocněních a i při hormonální terapii žen.

Před několika lety vyvstala otázka dalšího možného využití Ovosanu. Volba padla zákonitě na transkutánní využití. Zejména proto, že kůže je největší imunitní orgán lidského organizmu s nespočetným množstvím funkcí. V návaznosti na výzkumy účinků Ovosanu bylo rozhodnuto o přípravě biologicky aktivního fosfolipidového gelu pod názvem Transovosan. Jeho efekt spočívá v pronikání přes kůži postupně hluboko do tkání, dále v destrukci membrán abnormálních buněk a účinné podpory klasických léčebných procesů. Současně aplikace Transovosanu mobilizuje obranné schopnosti organizmu a příznivě ovlivňuje hojení zánětlivých procesů.

V roce 2010 byl pozorován protinádorový účinek Transovosanu v lokální aplikaci na solární keratózy (u mnohých jedinců vyprovokovaných nadměrnou expozicí slunečnímu záření nebo neuváženým navštěvováním solárií), na senilní keratózy, na drobné bazaliomy. V současnosti se zaměřujeme na sledování možných účinků podávání Transovosanu na růst melanomů a jejich metastáz.

Transovosan má rovněž protivirový účinek při akutních i chronických virových infekcích, zejména recidivujících (herpes simplex, bradavice, veruky) a posilňuje protivirovou imunitní obranu organizmu. U dermatologických pacientů byl pozorován imunomodulační a imunorestaurační efekt Transovosanu. Současně jeho aplikace potlačuje lokální alergické projevy a akceleruje zklidnění iritované (podrážděné) pokožky u pacientů s atopickým ekzémem, ložiskovou psoriázou, fatálních dermatóz (rosacea, dermatitida). Při aplikaci Transovosanu pacienti ve sledovaných souborech udávali i jiné efekty, např. analgetický, podstatné zmírnění svrbění – pruritu (pruritus senilis, prurigo nodulare), zlepšení kvality kůže při ichtyosis simplex. Poslední dva roky přibývají pozitivní informace o aplikaci gelů s biologicky aktivními fosfolipidy BAF® u pacientů s psoriázou a pustulózní psoriázou.

Sledujeme i možnosti využití gelů s BAF® v kombinaci s dalšími účinnými látkami. Týká se široké škály kombinací s cílem využít nové poznatky zejména v dermatovenerologii. Zdá se, že kombinace BAF® s farmaceuticky účinnými látkami bude nadějnou cestou pro pozitivní ovlivnění různých kožních onemocnění. V první etapě laboratorních a preklinických testů kombinací BAF® padla volba na ichtyol v kombinaci od 0,5 – 1,5 % a standardizovaný extrakt Boswellia serrata a cholesterol.

Proč právě tyto látky? Jednoznačně proto, aby ještě zvyšovaly účinek působení biologicky aktivních fosfolipidů. Přítomnost ichtyolu umožňuje rozpouštění mnohých lokálních léků nerozpustných ve vodě. V kompozitních preparátech na lokální použití zvyšuje účinnost jiných látek. Účinek boswellových kyselin je porovnatelný s kyselinou acetylsalicylovou (aspirin), avšak nedráždí ani nepoškozují sliznici žaludku a střev. Byly prokázány výborné efekty při použití boswellových kyselin u ulcerózní kolitidy a Crohnovy nemoci a při aplikaci dosud nebyly dokumentovány žádné závažné vedlejší nežádoucí účinky. Cholesterol pomáhá tělu zpracovávat tuky a je důležitý při tvorbě buněčných membrán.

Sledování účinků směsi BAF®, kyseliny boswellové a cholesterolu se uskutečnilo na soukromé kožní klinice SANARE spol. s r.o., pracoviště DOST Svidník. Do sledovaných skupin byli zařazeni dospělí pacienti i děti do 12 let, pacienti s neurodermitídou, s ekzémem na rukou vyvolaným různými látkami, pacienti po léčení lokálními cytostatiky (Aldara, Efudix, kryoterapie) pro prekancerózy a bazaliomy (regenerace a revitalizace kůže).

Výsledky prokázaly, že textura přípravků je velmi dobrá, příjemná, docházelo k rychlému vstřebávání. Po natření byla kůže vláčná a jemná, což ocenili zejména pacienti s ekzémem rukou. U žádného z pacientů se nevyskytlo podráždění kůže. Gely s BAF, s ichtyolem a extrakty Boswellia serrata byly výborné na doléčení a prevenci uvedených dermatóz. Další předpokládaný efekt byl u pacientů s poškozením pokožky po nadměrném ozáření.

Obohacení palety ošetřovacích a preventivních dermatologických preparátů je vždy evidentním přínosem v lokální terapii mnohých diagnóz. Nové produkty s obsahem biologicky aktivních fosfolipidů, případně s ichtyolem, extrakty Boswellia serrata, s cholesterolem by mohly v budoucnu zaujmout významné místo v léčebném portfoliu dermatologů a jejich pacientů.


MUDr. Igor Havlín, chirurg, prsní poradna

Ovosan a nádory prsu

Pracuji jako chirurg a součástí mé práce je i problematika léčby onemocnění mléčné žlázy. Poradnu pro onemocnění prsu vedu 19 let. Ve své práci používám doplněk stravy Ovosan u pacientek s prokázaným karcinomem jako součást komplexní léčby již od r. 2004. Komplexní léčba zahrnuje dle typu, velikosti a stadia karcinomu neoadjuvantní chemoterapii, operaci, adjuvantní chemoterapii, ozařování a hormonální léčbu. Podávání Ovosanu zahajuji po histologickém prokázání karcinomu mléčné žlázy. Zkušenosti s podáváním Ovosanu hodnotím ze dvou hledisek. Prvním kritériem je ovlivnění průběhu léčby při chemoterapii, radioterapii a hormonální léčbě. Z hlediska nepříjemných průvodních jevů spojených s léčbou je nejhůře vnímána chemoterapie pro nevolnost, zvracení a únavu, radioterapie pak pro únavu. Hormonální léčba pak nemívá subjektivní negativní vliv. Podávání Ovosanu jednoznačně zlepšuje projevy nevolnosti, zvracení a únavy. Pacientky s Ovosanem prokazatelně lépe snášejí chemoterapii než pacientky, které Ovosan neužívají. Druhým kritériem je vliv Ovosanu na léčbu karcinomu. Vliv Ovosanu na léčbu karcinomu mléčné žlázy je obtížně hodnotitelný, protože léčba probíhá, jak již bylo řečeno, chemoterapií, operací, radioterapií a hormonálně. Při této komplexní léčbě se nedá říci, která část léčby je ta, která vede k vyléčení. Vždy je to celý soubor léčení. Záleží i na typu a rozšíření karcinomu a psychické pohodě pacientky. Vliv Ovosanu ani jiného léku se nedá změřit. Hodnocení vlivu Ovosanu závisí na zkušenostech toho, kdo Ovosan podává. Z mých zkušeností vyplývá, že Ovosan v léčbě karcinomu mléčné žlázy pomáhá. Podílí se na vyléčení některých pacientek, na stabilizování stavu některých pacientek s metastázami, u jiných byl součástí léčby, která vedla ke zmenšení nádoru a tím umožnění jeho odstranění operací. I u těch pacientek, kde léčba není úspěšná, se Ovosan podílí na zlepšení kvality života a jeho prodloužení. Celkově mohu říci, že moje zkušenosti s podáváním Ovosanu u pacientek s karcinomem mléčné žlázy jsou pozitivní


a podávání Ovosanu považuji za prospěšné.


MUDr. Josef Mališ, onkolog, pediatr

Ovosan a dospělí pacienti s různými onkologickými diagnózami.

Ovosan je originální preparát s protinádorovými účinky, získaný z vaječných žloutků. Tak zní popis preparátu. V době, kdy se v klinické praxi používá pestrá škála velmi účinných registrovaných a běžně dostupných protinádorových léků, zapůsobí na každého, kdo s podobnými léky pracuje, přinejmenším podezřele. Proč je nabízen produkt, který má své deklarované schopnosti, ale není zařazen do běžného spektra klinicky používaných protinádorových prostředků? Nejdostupnější a nejlépe srozumitelné vysvětlení je, že produkující subjekt nemá dostatečné prostředky a podmínky k překonání složitých administrativně–technologických bariér a tudíž volí cestu nabídky patentovaného prostředku s vnitřní vírou, že zkušenosti, praxe a reflexe těch, kteří preparát užívají, připraví podmínky pro zvládnutí budoucích legislativních podmínek širšího použití produkovaného přípravku.

První setkání s používáním tohoto preparátu je pro klinického lékaře nanejvýš opatrné. Setkává se s látkou, která nemá


za sebou onen známý proces klinického zkoušení, postupné zavádění do klinické praxe, randomizované studie, zjednodušeně není to medicínská praxe založená na důkazu (evidence based medicine). Ale právě tyto pocity vedou k větší obezřetnosti a zvědavosti, co lze (nebo nelze) od praktického podávání tohoto prostředku očekávat. Mé, zatím asi tříleté zkušenosti z observace jedinců, kteří tento produkt dlouhodobě používají, lze shrnout


do těchto bodů:

Ovosan je i přes své rozměry jednotlivých kapslí (nepoměrně větší v porovnání s běžně podávanými léčivy) dobře tolerován a nečiní závažnější obtíže při samotném požívání.

Nezpůsobuje žádné neočekávané interakce se současně používanou protinádorovou léčbou.

Efekt Ovosanu lze hodnotit teprve při dlouhodobém podávání, tzn. je vhodné jej podávat u nemocných s prognózou počítanou minimálně v měsících.

Běžně pozorované vedlejší projevy protinádorové léčby jsou lépe snášeny: nezhoršuje se příjem potravy, incidence průvodních infekčních komplikací při útlumu krvetvorby po chemoterapii je významně nižší.

Ve skupině nemocných, kteří užívají Ovosan, se najednou objevují nemocní se značně pokročilými stádii onemocnění, kteří by podle obecných informací již měli statisticky svému onemocnění podlehnout, ale oni se naopak těší relativně dobré kvalitě života, např. inoperabilní karcinomy pankreatu, diseminované zhoubné nádory ledvin, prognosticky krajně nepříznivé glioblastomy mozku. Jsou to však jednotlivé kazuistiky, nijak statisticky podložené, tudíž je nelze předložit odborné veřejnosti nebo podobně postiženým nemocným jako doklad nebo argument podporující široké používání Ovosanu.

Poklidný, plnou čekárnou nerušený rozhovor s nemocným umožní vysvětlit si některé nejasnosti týkající se jeho onemocnění, které nemocný přirozeně vnímá, a v běžném rušném provozu onkologického pracoviště nemá čas probrat se svým ošetřujícím lékařem.

Ovosan rozhodně není vhodný jako „záchranná terapie“ ve stavech, které jsou zcela rezistentní na podávanou protinádorovou léčbu, ve stavech ohrožujících vitální funkce nebo i život nemocného (progradující ikterus, nemožnost perorálního příjmu potravy, klidová dušnost, poruchy pasáže trávicího traktu apod.).

Jeho hlavní indikací je společná aplikace při protinádorové léčbě, která sebou nese všechny známé vedlejší projevy, a právě ty dokáže Ovosan významně mírnit a tím zlepšovat kvalitu života.

Protinádorový efekt lze zatím jen předpokládat, ale kazuistiky příznivých průběhů obecně prognosticky zcela nepříznivých stadií nádorových onemocnění indikaci aplikace Ovosanu spíše podporují.


MUDr. Peter Bednarčík, CSc.

Jak posoudit a shrnout dosavadní zkušenosti lékařů s podpůrným užíváním Ovosanu?

U každého uvedeného příběhu konkrétního pacienta (ve druhé části knihy) vidíme, že lékaři jsou při posuzování přímého účinku Ovosanu na nádorové onemocnění opatrní. Z průběhu a výsledků léčby většinou přímo či nepřímo vyplývá, že podávání Ovosanu mělo pozitivní vliv. Jednoznačně je lékaři i pacienty hodnocen pozitivní vliv Ovosanu na kvalitu života v průběhu onkologické léčby. Jedná se především o lepší toleranci chemoterapie, menší poškození agresivní léčbou a významnou podporu hojení.

Nesmírně důležitý je poznatek, že Ovosan lze využít i v období po úspěšném ukončení onkologické léčby s cílem snížit riziko recidivy a udržet kvalitu života.

S Ovosanem jsem začal pracovat ještě před rokem 2000. Protože se léta věnuji prevenci a podpůrné léčbě závažných onemocnění, měl jsem příležitost získat jedny z prvních vyrobených balení Ovosanu a použít je nejprve v okruhu svých známých a rodiny. Tak jsem získal první poznatky a zkušenosti s podáváním. Praktické zkušenosti a zpětná vazba od pacientů pomohly ke stanovení současných doporučovaných dávek jak pro prevenci, tak pro podpůrné užívání u nemocných.

Většina doplňků stravy, které deklarují protinádorový účinek, působí preventivně antioxidačně, imunostimulačně, ale nemají přímý protinádorový účinek, tedy samy o sobě neničí nádorové buňky. Posilují imunitu a tím pomáhají organizmu lépe zvládnout nádorové onemocnění.

Z tohoto hlediska se účinky Ovosanu jeví jinak. Stejně jako výše zmíněné doplňky stravy působí Ovosan antioxidačně a imunostimulačně nebo přesněji imunomodulačně. Navíc se ale po zhodnocení dlouholetých zkušeností a výsledků léčby tisíců pacientů zdá, že závěry o přímém léčebném efektu prezentované dr. Károu jsou opodstatněné. Lze tedy říci, že Ovosan významně ovlivňuje celkový zdravotní stav, snižuje nežádoucí vedlejší účinky chemoterapie, urychluje hojení a regeneraci poškozených tkání a zlepšuje kvalitu života. Jedná se o naprosto výjimečnou podpůrnou léčbu, která přímo působí poškození a destrukci membrán nádorových buněk, posiluje účinnost podávané chemoterapie a snižuje nežádoucí vedlejší účinky chemoterapie. Pravděpodobný mechanizmus účinku spočívá v tom, že Ovosan způsobuje cílenou tukovou degeneraci a poškození membrán nádorových buněk. Tím zvyšuje jejich prostupnost a nádorové buňky se tak stávají citlivější na působení chemoterapie, která přes poškozené buněčné membrány snadněji proniká do buňky a působí její destrukci. Zcela zásadní je, že zdravé nenádorové buňky Ovosan nepoškozuje, naopak je pomáhá regenerovat, pokud jsou poškozené (např. chemoterapií). Tyto buňky Ovosan chrání před dalším poškozením, pomáhá zvyšovat pevnost a odolnost jejich membrán. Tím má nepřímo pozitivní vliv


i na látkovou výměnu, která mezi buňkou a prostředím právě přes membránu probíhá.

Obecně lze zkušenosti s Ovosanem shrnout do několika bodů:

– Maximální účinek lze dosáhnout při včasném podání Ovosanu – nejvhodnější je začít ho užívat již při vyslovení podezření na nádor, tj. ještě v období upřesňování nálezu a před zahájením chirurgické a onkologické léčby.

– Je třeba podávat Ovosan po celou dobu onkologické léčby a minimálně ještě dva měsíce po likvidaci nádorových ložisek.

– V dalším období doporučujeme podávat Ovosan ve dvouměsíčních nárazových kúrách jako prevenci vzniku recidivy onemocnění. První dvouměsíční kúra by měla být zahájena půl roku


po úspěšné léčbě, další opět za půl roku.

– Dávkování Ovosanu u onkologických pacientů je individuální a dávky jsou výrazně vyšší než v prevenci u zdravých osob.

– Optimální je, když podpůrné užívání Ovosanu koordinuje lékař, nejlépe lékař na Zelené lince Ovosan, který má s podáváním Ovosanu nejvíce zkušeností.

Velmi dobré výsledky jsme pozorovali u jednotlivých pacientů s nádory vylučovací a trávicí soustavy – karcinom ledvin, tlustého střeva, jater, žlučníku, pankreatu (včetně metastáz do jater a lymfatického systému). Další zajímavou oblastí jsou mozkové nádory. Je známo, že přes bariéru do mozku látky pro něj nepřirozené neproniknou (různé druhy chemoterapie). Zdá se, že fosfolipidy obsažené v Ovosanu, které jsou pro člověka přirozené a nezbytné, dovnitř proniknou a mohou tak destrukčně působit na nádorové buňky. Prokázalo se to např. u astrocytomů u dětí a glioblastomu některých dospělých.

Kromě nádorových onemocnění podáváme Ovosan u celé řady nemocí, kde se může pozitivně uplatnit jeho imunomodulační a regenerační efekt. Tento účinek jsme sledovali např. u alergií, ekzémů, astmatu, psoriázy. Ovosan se osvědčil v podpůrné léčbě zánětlivých onemocnění trávicího traktu – u ulcerózní kolitidy a Crohnovy nemoci. Při toxických a poinfekčních poškozeních jater pomohl významně zlepšit regeneraci a vést k postupné úpravě laboratorních hodnot.

Myslím, že za všechny výše uvedené lékaře mohu Ovosan doporučit nejen jako prevenci většiny onemocnění, ale i jako dobrý podpůrný prostředek, kterým je vhodné podpořit a posílit léčbu onkologických i mnoha jiných onemocnění. Působí pozitivně prakticky všude tam, kde pomůže úprava správné funkce imunity. Nemá podle našich zkušeností vedlejší nepříznivé účinky a je zpravidla dobře snášen. Jeho uplatnění tedy může být velmi široké. Účinek na zdravé tkáně a podpora hojení se objeví většinou po dvou týdnech užívání, podpůrný léčebný efekt proti nádorovým tkáním se objevuje v delším časovém odstupu kolem jednoho až dvou měsíců, ale zpravidla se dostaví vždy.

Přejeme Vám tedy hodně dobrých zkušeností s užíváním Ovosanu!


LITERATURA

Kára J.: Ether fosfolipid PNAE proti nádorovým buňkám: Prevence a terapie metastáz. AREKO, Praha 2000.

Kára J., Borovička M., Liebl V., Smolíková J., Ubik K.: A novel nontoxic alkyl–phospholipid with selective antitumor activity, plasmanyl–(N–acyl)ethanolamine (PNAE), isolated from degenerating chick embryo tissues and from an anticancer biopreparation cACPL. Neoplasma 33, 187–205, 1986.

Kára J., Liebl V., Pelcbauer Z.: Natural and semisynthetic ether phospholipids with selective antitumor activity; their chemical structure and mechanism of action leading to tumor cell membrane destruction (in: Highlights of Modern Biochemistry, Prague, Czechoslovakia, July 10–15, 1988) vol. 2, pp.1459–1474 1989, Editors: A. Kotyk, J. Škoda, V. Pačes, V. Kostka. VSP Utrecht, The Netherlands, 1989).

Kára J., Konovalova A. L., Krasnova M. A., Liebl V., Bejšovcová L.: New tumoricidal semisynthetic ether phospholipid plasmanyl–(N–acyl)ethanolamine (PNAE) and enhancement of its tumoricidal activity by calcium ions. Neoplasma 40, 213–217, 1993.

Kára J., Zimakova N. I., Serebryakova E. A., Dědková V., Zolotaryov A. F.: Pharmacokinetics and metabolism of a new antitumor semisynthetic ether phospholipid, 14C–labelled plasmanyl–(N–acyl)ethanolamine in mice bearing sarcoma Mc 11. J. Cancer Res. Clin. Oncol. 120, 662–667, 1994.

Kára J., Liebl V., Dědková V., Bejšovcová L.: Způsob semisyntetické přípravy alkyl–fosfolipidu se selektivním protinádorovým účinkem. Čs. patent č. 275396, 1991.

Kára J.: Ether–fosfolipidy v onkologii. Chemické listy 87, 58–63, 1993.

Kűllenberg D., Taylor A., Schneider M., Massing U.: Health effect of dietary phospholipids, Lipids in Health and Disease. 11/1/3, 2012. www.lipidworld.com/content/11/1/1

Sborník k semináři společnosti Areko®: Výzkum BAF® 2010. Vyd. Areko, spol. s r. o., Praha 2010.

Sborník k semináři společnosti Areko®: Výzkum BAF® 2011–2012. Vyd. Areko, spol. s r. o., Praha 2012.